Номер провадження: 22-ц/813/2166/24 
Справа № 522/3819/22
Головуючий у першій інстанції Косіциної В.В.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                 Назарової М.В.,
суддів:                         Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря – Лупши В.В.,
учасники справи: позивачка  ОСОБА_1 , відповідач  ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на боці відповідача – ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 березня 2023 року, ухвалене Приморським районним судом м. Одеси у складі: судді Косіциної В.В., в приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на боці відповідача – ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на дочку, яка продовжує навчання,

                                       в с т а н о в и в:

У березні 2022 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, який мотивувала тим, що сторони від шлюбу мають повнолітню дочку ОСОБА_3 , яка на теперішній час навчається денній формі навчання в Комунальному закладі «Одеській обласний базовий медичний фаховий коледж».
Посилаючись на те, що її матеріальний стан не дозволяє самостійно забезпечити та задовольнити потреби доньки, а відповідач таку можливість має, позивачка ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , яка продовжує навчання і у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги батька, у розмірі 5000 (п`яти тисяч гривень) щомісяця, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання або до досягнення донькою 23 років.
14 вересня 2022 року від ОСОБА_2 надійшов відзив, в якому він зазначив, що не ухиляється від свого обов`язку щодо утримання спільної з позивачкою дочки, має на своєму утриманні малолітню дитину від іншого шлюбу, не працює, але по мірі можливості допомагає у вихованні та утриманні дочки. Також у нього на утриманні є непрацездатний батько, який є інвалідом другої групи та потребує постійного догляду та супроводження. Просить суд взяти до уваги його відзив та відмовити у задоволенні позовної заяви.
Ухвалою суду від 14 вересня 2022 року до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено ОСОБА_3 .
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 березня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на боці відповідача – ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання залишено без задоволення. 
В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 вважає оскаржуване рішення суду незаконним, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Доводами апеляційної скарги є те, що суд розглянув справу за її відсутності, про розгляд справи вона не була належним чином повідомлена, а тому відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України наведені порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування рішення та ухвалення нового судового рішення.
Вказує, що судом допущено невідповідність обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, обставинам справи, оскільки судом не було враховано, що вона не працює, а донька потребує допомоги у зв`язку із навчанням; своїм незаконним рішенням суд фактично постановив, що ОСОБА_2 може утримувати свого батька та дитину від іншого шлюбу, однак необґрунтовано відмовив у такій допомозі їх спільній дочці.
Вважає, що чинне законодавство України не надає право суду відмовити у задоволенні позову про стягнення аліментів, суд зобов`язаний був встановити розмір аліментів, враховуючи, що дочка проживає разом із нею, що свідчить про те, що вона її забезпечує, а не відповідач. 
Позивачка, долучивши до апеляційної скарги докази про навчання доньки на денному відділенні та не отримання стипендії, зазначила, що не надала їх суду раніше з причин, які об`єктивно від неї не залежали, так як виклики до суду не отримувала і докази отримала лише 15 березня 2023 року.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
В судове засідання сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду, не з`явилися, позивачка та третя особа надали заяви зави про розгляд справи за їх відсутності, при цьому, позивачка підтримує доводи апеляційної скарги, третя особа ОСОБА_3 просить скаргу задовольнити. 
Відповідач ОСОБА_2 вважається також належно повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, оскільки за встановленою в порядку, визначеному ч. 6 ст. 187 ЦПК України, адресою (м. Одеса, вул. А. Ахматової, 5а), повернулася судова повістка-повідомлення з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до вимог п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є днем вручення повістки. Крім того, саме цю адресу зазначав відповідач у своєму відзиву на позовну заяву.
Вказане відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Предметом позову в цій справі є стягнення аліментів на дорослу дочку сторін, яка продовжує навчання.
Судом встановлено, що 07 червня 2003 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області було зареєстровано шлюб між  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народилася донька ОСОБА_3 , яка наразі проживає разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2008 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.
01 вересня 2021 року  ОСОБА_3 була зарахована до Комунального закладу «Одеський обласний базовий медичний фаховий коледж» на спеціальність «акушерська справа», денна форма навчання, очікуваний строк закінчення навчання – 27 січня 2024 року, де навчалася станом на час ухвалення оскаржуваного рішення.
23 листопада 2021 року ОСОБА_3 досягла неповноліття.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із того, що  позивачка не довела суду ті обставини на які посилається як на підставу позову, не надала суду жодного доказу того, що їх спільна з відповідачем дочка потребує матеріальної допомоги та не має змоги самостійно отримувати дохід, позивачкою не обґрунтовано суму аліментів, яка підлягає стягненню, не надано жодних доказів на підтвердження понесених витрат на утримання повнолітньої дочки.
Перевіривши доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення позивачки судом першої інстанції про дату, час та місце розгляду справи, апеляційний суд виходить з наступного.
Особа вважається належним чином повідомленою, якщо зафіксовано факт отримання нею судової повістки, її відмови в отриманні повістки з додержанням правил доставки та вручення судових повісток або в засобах масової інформації надруковано оголошення про виклик.
Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи повинно проводитися відповідно до вимог статей 128-130 ЦПК України.
За приписами статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії.
Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.
Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.
Ухвалюючи рішення, місцевий суд зазначив, що у судове засідання, яке відбулося 6 березня 2023 року, ніхто із учасників справи не з`явився. Від позивачки та третьої особи надійшли заяви про розгляд справи за відсутністю. Усі учасники справи належним чином та завчасно повідомлялися про місце, дату та час судового засідання, причини неявки до суду не повідомили, жодних заяв та клопотань до суду не надали.
Як вбачається з матеріалів справи, про розгляд справи на 06 березня 2023 року позивачка повідомлялась за зареєстрованою адресою ( АДРЕСА_1 ), однак судова повістка повернулась до суду без вручення з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 171-173).
Отже, відповідно до вимог п. 4 ч. 8 ч. 8 ст. 128 ЦПК України позивачку слід вважати належно повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, а її довід про неповідомлення судом про розгляд справи, не ґрунтується на матеріалах справи.
Переглядаючи рішення суду за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.
Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки сторін, яка продовжує навчання, у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги батька, який заперечує проти цього.
Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).
Стаття 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, є одним із способів захисту інтересів таких, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для забезпечення життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Наведеному відповідають і роз`яснення, надані в пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до статті 182 СК України (в редакції, чинній на час вирішення справи судами попередніх інстанцій) при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Вирішуючи спір, суд належним чином не дослідив надані сторонами докази щодо потреби спільної дочки сторін у матеріальній підтримці батька на період її навчання з урахуванням положень статей 198, 199, 200 СК України.
При цьому, заслуговують на увагу відомості про те, що дочка сторін навчається на бюджетній формі навчання у Комунальному закладі, де станом на час звернення позивачки із позовом отримувала стипендію у розмірі 1510 грн.
Вказаний доказ підтверджує вже наявні у справі обставини, тому приймається апеляційним судом у відповідності до вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України.
Враховуючи законодавчо встановлений прожитковий мінімум для працездатної особи у 2022 році на рівні 2481-2684 грн, вказаний доход повнолітньої дочки свідчить про її потребу у допомозі батьків.
Щодо розміру власної допомоги дочці позивачкою не надано жодного доказу.
Щодо розміру доходів відповідача, то такі відомості також відсутні через те, що він не працевлаштований офіційно станом на час розгляду справи судом, про що свідчить відомості Головного управління ДПС в Одеській області на запит суду з першого кварталу 2020 року по 1 квартал 2022 року (а.с. 32).
Натомість, згідно Витягу з Єдиного державного реєстру транспортних засобів станом на 20 липня 2022 року на ім`я ОСОБА_2 зареєстровані три транспортних засоби (а.с. 33, 34).
Крім того, згідно до відомостей Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 18 липня 2022 року на запит суду відповідач неодноразово – останній раз 01 січня 2022 року – виїздив за кордон до ОСОБА_4 (а.с. 31).
Суд наведеного не врахував та помилково дійшов висновку про відсутність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дочці, яка продовжує навчання, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є слушними.
Визначаючи розмір такої можливості, колегія суддів враховує, що відповідач має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 87), на утримання якої в силу вимог закону та свого обов`язку щодо утримання неповнолітньої дитини несе певні витрати, що підтверджує копіями фінансових документів.
Отже, суд апеляційної інстанції, установивши, що дочка відповідача – ОСОБА_3 продовжує навчатися та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач, який є працездатною особою, зобов`язаний та має можливість утримувати повнолітню дочку, доходить висновку про стягнення з відповідача аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання до досягнення нею 23-річного віку, у розмірі 1500 грн щомісячно.
Визначаючи таку суму, колегія суддів бере до уваги як стан здоров`я відповідача, який є працездатною людиною, до часу звернення позивачки до суду із позовом віднаходив можливість допомоги своїй повнолітній дочці шляхом добровільних перерахувань, про що надає докази, має у власності рухоме майно та нерухоме майно, проте останнє придбано за безвідплатним договором дарування.
Такий висновок про наявність у відповідача реальної можливості надавати своїй повнолітній доньці, яка продовжує навчання, матеріальної допомоги ґрунтується на наведених вимогах закону та матеріалах справи, оскільки законодавчо визначена можливість платника аліментів надавати матеріальну допомогу своїм повнолітнім дочці, сину не пов`язана з наявністю або відсутністю у відповідача офіційних джерел доходу, а витікає насамперед з обставин, пов`язаних безпосередньо із самим платником - його працездатністю, станом здоров`я тощо, наявністю у нього постійного місця роботи, а також інших обставин на його боці, які мають враховуватися судом.
По справі ніким не заперечується, що відповідач є здоровою, працездатною людиною, і суду не надано доказів такого стану здоров`я відповідача, що перешкоджав би йому надавати допомогу своїй повнолітній доньці на період навчання останньої.
При цьому не може бути взято до уваги посилання відповідача про те, що він має на утриманні непрацездатного батька, який є інвалідом другої групи та потребує постійного догляду та супроводження, оскільки відсутні відомості, що рівень власного матеріального забезпечення батька не перевищує мінімальної пенсії за віком та не забезпечує останньому прожитковий мінімум для людини відповідного віку.
Відповідно до ч. 9 ст. 7 Сімейного Кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Отже, враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку про часткове обґрунтування позову та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання повнолітньої дочки сторін, яка продовжує навчання, в твердій грошовій сумі по 1500 грн щомісячно на період її навчання, але не довше, ніж до досягненню нею віку 23-х років.
Зменшуючи розмір аліментів порівняно із тим, про який просить позивачка, колегія суддів бере до уваги не тільки відомості про доходи та майно батьків, а й ненадання стороною позивача відомостей про причини неотримання дочкою сторін стипендії з липня 2022 року, що напряму впливає на її майновий стан та частково має забезпечувати потреби на навчання власним коштом.
Вказані невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права у відповідності до вимог п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позову.
Також у відповідності до вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати, оскільки позивачку звільнено від таких.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

                                       п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на боці відповідача – ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на дочку, яка продовжує навчання, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ), в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот гривень) щомісячно, починаючи з дня подання позову – 02 березня 2022 року та до закінчення нею навчання в учбовому закладі, але не довше ніж до досягнення ОСОБА_3 23 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ) судовий збір на користь держави у розмірі 2481 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Дата складення повного тексту постанови - 13 лютого 2024 року.

Головуючий                                                М.В. Назарова

Судді:                                                         В.В. Кострицький

                                                        Ю.П. Лозко