ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/409/24	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/10445/23 Категорія:  314000000 	Середа Л.В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю. В. 	

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року 

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд  у складі колегії суддів: 

Сіренка Ю.В., Новікова О.М., Фетісової Т.Л. 

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Авансар»,

треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Плесюк Олексій Степанович, 

особа, що подає апеляційну скаргу: Товариство з обмеженою відповідальністю «Авансар»,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар» на додаткове рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 грудня 2023 року (у складі судді Середи Л.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар», треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Плесюк Олексій Степанович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,
в с т а н о в и в :

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23.11.2023 у даній справі позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Авансар», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Плесюк О.С. задоволено повністю, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича від 31.05.2023, який зареєстровано в реєстрі за № 75299.
01.12.2023 представник ОСОБА_1 – адвокат Нестерко І.О. звернувся із заявою про ухвалення додаткового рішення. Посилаючись на положення  ст. 137 ЦПК України,  просив долучити до матеріалів справи докази понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а також докази на підтвердження розміру таких витрат. Просив стягнути з ТОВ «Авансар» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. 
Вказував, що в позовній заяві від 26.09.2023, в порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України, ним зазначалось, що витрати на професійну правничу допомогу складають 10 000 грн, на підтвердження яких будуть подані докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. 
Додатковим рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 грудня 2023 року заяву задоволено в повному обсязі. Вирішено стягнути з ТОВ «Авансар» на користь ОСОБА_1 судові витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 10 000 грн.
Суд мотивував своє рішення тим, що жодних доказів чи належних обґрунтувань неспівмірності заявлених витрат, відповідачем наведено не було. Посилання на те, що справа є малозначною та наявна судова практика щодо розгляду даної категорії спорів не може бути підставою для відмови у задоволенні даної заяви, виходячи з обставин справи, поведінки відповідача, необхідності позивачу вживати дії з отримання виконавчого напису чи вжиття заходів забезпечення позову.
Витрати позивача на правову допомогу підтверджені документально, перевірений розрахунок таких витрат, який відповідає критерію реальності таких витрат, їх дійсності, необхідності та розумності.
Не погоджуючись з додатковим рішенням суду, ТОВ «Авансар» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити. Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що справа є незначної складності, а тому витрати на правничу допомогу в сумі 10 000 грн є неспівмірними та нерозумними.
Скаржник посилається на висновки, викладені у постановах Верховного Суду у справах №905/1795/18, № 922/2685/19, №755/9215/15-ц, відповідно до яких суд не зобов`язаний присуджувати стороні на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспіврозмірним, у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Звертає увагу на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №904/4507/18, згідно з якою для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між клієнтом та адвокатом, у випадку укладення договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. 
Зауважує, що предмет позову у справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу нормативно-правових актів, складення великої кількості процесуальних документів, витрачання значного часу на вивчення обставин справи, розгляд справи проводився у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а тому, на переконання скаржника, неспівмірними та нерозумними є витрати в розмірі 10 000 грн. У Єдиному державному реєстрі судових рішень є усталена практика по розгляду справ про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а приклади позовних заяв у справах про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є у відкритих джерелах.
Позивач не скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно до положень ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Колегія суддів вважає, що додаткове рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 грудня 2023 року не повністю відповідає вказаним вимогам.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За змістом частини третьої статті 237 ЦК України однією з підстав виникнення представництва є договір.
Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI (далі – Закон № 5076-VI), адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону № 5076-VI).
Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (відповідні висновки викладені у п. 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; п. 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.
Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Вказаний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 в справі № 922/1964/21.
За змістом п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Відповідно до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).
Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Із матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів ОСОБА_1 в суді першої інстанції здійснював адвокат Нестерко Ігор Олександрович, що підтверджується ордером на надання правничої допомоги серії ВА №1061801 від 14.09.2023 (а.с.16), договором про надання правової допомоги з додатком № 12/09-2023 від 12.09.2023 (а.с.52-54).
Відповідно до п. 4.2 Договору за правову допомогу, передбачену в п.1.2. Договору, клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар). Розмір винагороди адвоката при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків, визначаються сторонами в додатках до цього Договору.
Згідно додатку до Договору, захист прав та інтересів клієнта у судовій справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Авансар» орієнтовна кількість годин надання юридичних послуг складає 10, остаточно визначається сторонами та узгоджується в Акті здачі-приймання наданих послуг. Вартість однієї години надання юридичних послуг складає 2 000 грн. та остаточно сума гонорару визначається сторонами та узгоджується в Акті здачі-приймання наданих послуг.
Відповідно до Акту здачі-приймання наданих послуг від 28.11.2023, адвокатом витрачено 5 годин на надання юридичних послуг в даній справі, вартість за які складає 10 000 грн., з них:
-1 година підготовка та подання адвокатського запиту, отримання відповіді на адвокатський запит;
-1 годин підготовка та подання заяви про забезпечення позову;
-2,5 години вивчення матеріалів справи, збирання доказів, підготовка та подання позовної заяви;
-0,5 годин підготовка та подання заяви про ухвалення додаткового рішення (а.с.56).
За надані послуги адвоката, ОСОБА_1 повністю сплачено гонорар в сумі 10 000 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №12 від 28.11.2023 (а.с.57).
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з ТОВ «Авансар» судових витрат, понесених позивачем за надання професійної правничої допомоги в частині стягнення витрат за підготовку та подання адвокатського запиту, отримання відповіді на адвокатський запит; підготовку та подання заяви про забезпечення позову; вивчення матеріалів справи, збирання доказів, підготовку та подання позовної заяви.
Колегія суддів погоджується з висновками суду про стягнення витрат за вказані послуги адвоката, які підтверджені відповідними доказами, та відхиленням доводів клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги з надання даних послуг, оскільки вони не підтверджені будь-якими доказами, та зводяться до незгоди відповідача з розміром гонорару, визначеного між адвокатом та позивачем, на підставі реально наданих послуг, сума якого за вказані послуги є співмірною, розумною та необхідною.
Однак, колегія суддів вважає, що суд, розглядаючи заяву про ухвалення додаткового рішення, помилково зарахував до витрат на професійну правничу допомогу витрати за підготовку та подання заяви про ухвалення додаткового рішення, що вказані адвокатом у переліку наданих послуг із зазначенням витраченого 0,5 год часу на це, які не підлягають до стягнення з відповідача, оскільки не є витратами на професійну правничу допомогу, надану адвокатом.
Так, відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Отже, заява сторони про розподіл судових витрат (заява про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу) фактично є дією спрямованою на реалізацію стороною свого права лише на подання доказів щодо витрат, які вже понесені такою стороною.
З аналізу ст. 141 ЦПК України слідує, що сторона може скористатися своїм правом заявити про розподіл судових витрат до судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення, враховуючи дотримання умови, передбаченої в ч.8 ст. 141 ЦПК України. Тобто, це є право, а не обов`язок сторони, яким вона може скористатися ще під час розгляду справи до судових дебатів.
Тому, подання стороною заяви про розподіл судових витрат/заяви про ухвалення додаткового рішення, не може бути ототожнено з витратами на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом справи по суті спору. 
Відповідний висновок наведений у постанові Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.02.2024 у справі №910/9714/22, згідно з яким заява про стягнення/розподіл судових витрат/заяви про ухвалення додаткового рішення є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що з суми витрат на професійну правничу допомогу, які стягнуто судом в сумі 10 000 грн, підлягають виключенню витрати з підготовки та подання заяви про ухвалення додаткового рішення, як такі, що не відносяться до витрат на професійну правничу допомогу, а тому такі витрати не підлягають відшкодуванню відповідачем.
Оскільки адвокатом вказано в переліку наданих послуг витрачений час 0,5 год на підготовку та подання заяви про ухвалення додаткового рішення, а вартість 1 години надання юридичних послуг сторонами в додатку до договору про надання правової допомоги узгоджено в сумі 2 000 грн, то суму судових витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача належить змінити, зменшивши її з 10 000 грн до 9 000 грн. (10 000–0,5 год х 2 000 грн = 9 000 грн). 
В апеляційній скарзі ТОВ «Авансар» наголошує на тому, що справа є нескладна, яка не потребує вивчення великого обсягу нормативно-правових актів, витрачання значного часу на вивчення обставин справи. Натомість, дані доводи скаржника були предметом оцінки суду першої інстанції, який обґрунтовано їх відхилив, оскільки вони не спростовують наданих адвокатом послуг, а саме: підготовки та подання адвокатського запиту, отримання відповіді на адвокатський запит; підготовки та подання заяви про забезпечення позову; вивчення матеріалів справи, збирання доказів, підготовки та подання позовної заяви, вартості даних послуг та необхідності їх надання за обставинами даної справи.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд, ухвалюючи додаткове рішення, допустив порушення норм процесуального права в частині зарахування до судових витрат на професійну правничу допомогу послуги адвоката з підготовки та подання заяви про ухвалення додаткового рішення, а тому додаткове рішення підлягає зміні, шляхом викладення мотивувальної частини рішення в редакції даної постанови та зменшення розміру судових витрат за надання професійної правничої допомоги з 10 000 грн до 9 000 грн.
       Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України  суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є , зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в:
       
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар» - задовольнити частково.
Додаткове рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 грудня 2023 року у даній справі – змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції даної постанови та зменшивши розмір судових витрат за надання професійної правничої допомоги, які підлягають стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар» на користь ОСОБА_1 , з 10 000 грн до 9 000 грн.
В решті додаткове рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Судді Ю.В. Сіренко 
О.М. Новіков 
Т.Л. Фетісова