Справа № 344/21498/23 
Провадження № 33/4808/180/24 
Категорія ст.124,ст.130 ч.1 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Лазарів О. Б. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Краснікова  Т.В., потерпілого ОСОБА_2 та його представника адвоката Клюби П.Р., 
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Івано-Франківського  міського суду Івано-Франківської області від 09  січня  2024 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,- 
визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 , ч. 1 ст. 130 КУпАП та на підставі ст. 36 КУпАП визначено остаточне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік;

                                                      в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та допустив порушення Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.
Адміністративні правопорушення вчинені за наступних обставин.
Так, ОСОБА_1 08 листопада 2023 року о 23-40 год. в м. Івано-Франківську, по вул. Незалежності, 179, керував транспортним засобом марки «Chevrolet Lacetti» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння водій відмовився в встановленому законом порядку, чим порушив п.2.5 ПДР України.
Також, ОСОБА_1 08 листопада 2023 року о 23-40 год. в м. Івано-Франківську, по вул. Незалежності, 179, керуючи транспортним засобом марки «Chevrolet Lacetti» д.н.з. НОМЕР_1 , під час перестроювання не дав дорогу автомобілю, що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку мав намір перестроїтися, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом марки "Ford Focus", д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , чим порушив п.п. 2.3.б), 10.3. ПДР України. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1   подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з постановою суду, вважає що справа була розглянута Івано-Франківським міським судом з грубим порушенням основних засад судочинства, а постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Посилається на те, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення він перебував у стресовому стані та мав ознаки струсу головного мозку, внаслідок зіткнення автомобілів. 
Стверджує, що автомобіль під керуванням ОСОБА_2 , який рухався позаду його автомобіля, зіткнувся з транспортним засобом, яким він керував, внаслідок чого його авто відкинуло від удару та розвернуло на 180 градусів. На наступний день, він звернувся до лікаря та відповідно до довідки  поліклініки ВМС УСБ в Івано-Франківській області від 09.11.2023 року у нього було діагностовано черепно-мозкову травму, струс головного мозку.
Вважає, що поліцейський прийшов до безпідставного висновку про наявність в нього ознак алкогольного сп`яніння, а саме: запаху алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Вказує, що на відеозапису з бодікамери поліцейських зафіксовано, що його поведінка відповідає обстановці, оскільки  він поводив себе спокійно, врівноважено, координація рухів була збережена.
Покликається на те, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого  сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням норм ч.5 ст.266 КУпАП. 
Вказує, що протокол містить недостовірну інформацію, оскільки зазначено, що саме транспортний засіб «Chevrolet Lacetti» ДНЗ НОМЕР_1 зіткнувся з транспортним засобом Ford Focus ДНЗ НОМЕР_2 , а не навпаки.
Вважає, що судом першої інстанції неналежно досліджено усі обставини зіткнення транспортних засобів, а також жодним чином зазначені ним та його представником аргументи.
Посилається на невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №420434 від 09.11.2023 року поясненням свідка ОСОБА_3 та учасника ДТП ОСОБА_2 .
Вважає, що письмові пояснення ОСОБА_2 відповідають дійсності, оскільки транспортний засіб «Chevrolet Lacetti» ДНЗ НОМЕР_1 ,  яким він керував, дійсно знаходився у правій смузі, оскільки він закінчив маневр перестроювання з лівої смуги у праву. Однак, ОСОБА_2 не впоравшись із керуванням  транспортного засобу, допустив порушення п.12.4, п. 13.1 ПДР. 
Просить скасувати постанову суду та провадження в справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник адвокат Красніков Т.В. підтримали вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просили скасувати постанову судді, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
Потерпілий ОСОБА_2 та його представник адвокат Клюба П.Р. вважали, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки рішення суду першої інстанції є законним та справедливим. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа  "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки “право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші. 
Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість  КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року  та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.  
Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України») 
Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом. 
Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які  перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення. 
Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства. 
Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження  суд не закрив  провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду. 
Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад  відповідного правопорушення. 
Так, враховуючи, що  в апеляційній скарзі стверджується, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення та вказують на несправедливість призначеного стягнення,  суд апеляційної інстанції вважав за 
Так, враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду першої інстанції  та стверджує про його невинуватість  у вчиненні правопорушень, суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів. 
В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що дійсно керував транспортним засобом марки «Chevrolet Lacetti» ДНЗ НОМЕР_1   та  рухався по вулиці Незалежна, після того як здійснив на неї виїзд з іншою другорядною вулиці і мав намір перестроїтись з крайньою лівої смуги в праву смугу, оскільки в подальшому повинен був повертати праворуч . 
Вказує,  що включив показник повороту праворуч  та переконався в тому, що відсутні інші транспортні засоби та почав виконувати відповідний маневр перестроювання на праву смугу. Після того як він повністю закінчив перестроювання на крайню праву смугу руху , то майже відразу відчув сильний удар в задню праву частину свого транспортного засобу.
Вважає, що у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди винний водій ОСОБА_2 , оскільки останній, керуючи транспортним засобом марки "Ford Focus", д.н.з. НОМЕР_2 , рухався зі значним перевищенням допустимої швидкості руху , не впорався із керуванням  та зіткнувся із його автомобілем.
Звертає увагу на те, що внаслідок зіткнення транспортних засобів його автомобіль розвернуло на 180°, що свідчить про велику швидкість руху автомобіля під керуванням потерпілого. Вказує що він дійсно відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки вважав що у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди винний саме водій автомобіля марки "Ford Focus", д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 . Крім того, ОСОБА_1 додатково пояснив, що після того як виїхав на головну дорогу з другорядної дороги, то рухався із незначною швидкістю, оскільки в подальшому мав намір повертати праворуч.
Потерпілий ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційної інстанції вважав, що апеляційна скарга є безпідставною та не підлягає задоволенню, оскільки рішення суду є законом, обґрунтованим і справедливим. Стверджував, що керуючи транспортним засобом марки "Ford Focus", д.н.з. НОМЕР_2 , він рухався по крайній правій смузі руху по вулиці Незалежності, коли побачив як транспортний засіб марки «Chevrolet Lacetti» ДНЗ НОМЕР_1 перестроївся з лівої смуги руху на праву смугу руху, чим створив йому перешкоду.  Вказує, що він намагався уникнути зіткнення транспортних засобів шляхом екстреного гальмування та намагався об`їхати вищевказаний транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , здійснивши різкий поворот вліво. Однак, не зміг уникнути зіткнення транспортних засобів, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. 
Вважає, що у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди винний саме ОСОБА_1 , який створив перешкоду у русі та в подальшому намагався уникнути відповідальності, стверджуючи що не перебував за кермом транспортного засобу, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що при оформленні поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху патрульна поліція керується Конституцією України,  КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, іншими нормативно правовими актами.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 266 КУпАП у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. 
У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння  або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, особа, яка керує транспортним засобом може відмовитись від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції  тільки за наявністю обставин, які передбачені ст.17 КУпАП.
Апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку. 
Водій транспортного засобу може відмовитись від проходження огляду на стан сп`яніння як до проведення відповідного огляду, так і під час проведення такого огляду.
Апеляційним судом не встановлені обставини, які свідчать про те, що працівниками поліції були порушені вимоги ст.266 КУпАП щодо порядку проходження огляду на стан сп`яніння.
Зокрема, апеляційний суд звертає увагу на те, що огляд на стан сп`яніння взагалі не проводився, оскільки водій відмовився від проходження такого огляду.  
Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів, які підтверджують, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер та у медичному закладі, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан алкогольного сп`яніння.  
Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. 
Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколів про адміністративні правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,ст.124 КУпАП звинувачується у тому, що відмовився  від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушив Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 420435 від 09.11.2023 року (а.с. 1), ОСОБА_1 08 листопада 2023 року о 23 год. 40 хв. м.Івано-Франківськ вул. Незалежності 179,  керував транспортним засобом «Chevrolle Lacetti» НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме:запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, координації рухів. Від проходження огляду на місці зупинки та в медзакладі водій відмовився, що засвідчує довідка лікаря №74
Відповідно до протоколу серії .№ 420434 від 09.11.2023року, ОСОБА_1 08 листопада 2023 року о 23 год. 40 хв. м.Івано-Франківськ вул. Незалежності 179,  керував транспортним засобом «Chevrolle Lacetti» НОМЕР_1 , під час перестроювання не дав дорогу автомобілю,що рухався в попутньому напрямку, по тій смузі, на яку мав намір перестроюватися, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Ford Focus» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження,чим завдано матеріальних збитків.
Вказані протоколи про адміністративне правопорушення складені уповноваженою на те особою інспектор взводу №1 роти №2 РУПП в Івано-Франківській області старшим сержантом поліції Михальчук Х.П. а, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП,підписаний уповноваженою особою та особою, що притягається до адмінвідповідальності.
Також  долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2023 року, згідно якого у ОСОБА_1 виявлені ознаки сп`яніння, також водія  направлено у заклад охорони здоров`я КНП" ПОКЦ ПЗ ІФ ОР", однак ОСОБА_1 від огляду у вищевказаному медичному закладі відмовився, що підтверджується довідкою  КНП" ПОКЦ ПЗ ІФ ОР" від 09.11.2023 року № 74/15020
До матеріалів справи додано, копію схеми місця ДТП від 08.11.2023 року, на якій зафіксовано розташування транспортних засобів після дорожньо-транспортної пригоди та зазначено перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортних засобів, отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Копія схеми місця ДТП від 08.11.2023 року підписана ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Також, будь-яких зауважень до складання вищевказаної схеми учасниками не зазначено. 
Долучено письмові пояснення свідка ОСОБА_3 , з яких вбачається, що ОСОБА_3 , рухався транспортним засобом по вул. Незалежності у м. Івано-Франківську, в лівій смузі руху,  перед ним рухався транспортний засіб марки «Chevrolet Lacetti» теж в лівій смузі руху. Надалі  транспортний засіб марки «Chevrolet Lacetti» різко почав перелаштовуватися у праву смугу руху, де рухався транспортний засіб марки "Ford Focus", в результаті чого відбулося ДТП.  Також у своїх поясненнях водій ОСОБА_3 зазначив, що водій та пасажир транспортного засобу марки «Chevrolet Lacetti» були з явними ознаками сп`яніння.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на показання вищевказаного свідка, оскільки в порушення принципу безпосередності дослідження доказів вищевказаний свідок не допитувався  у судовому засіданні . 
Разом з тим, вищевказані письмові пояснення свідка ОСОБА_3 не є достатньо вагомими і не мають вирішального значення щодо висновку суду про доведеність вини у вчиненні адміністративних правопорушень, оскільки сукупність інших доказів разом із відеозаписом, яким долучено до матеріалів справи, дозволяють повно та об`єктивно встановити обставини, які мають істотне значення для розгляду справи по суті.
В письмових поясненнях ОСОБА_2 зазначено, що рухаючись по правій смузі водій «Шевроле Лачетті» НОМЕР_1 різко перед ним перелаштувався  в праву смугу. По якій їхав ОСОБА_2 , внаслідок чого відбулося зіткнення. Після чого з автомобіля вийшли два чоловіка в нетверезому стані, один з них почав погрожувати, виривати телефон та поводитися неадекватно. Після чого приїхала поліція.
В судовому засіданні апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_2 не заперечував, що надав відповідні пояснення з приводу дорожньо-транспортної пригоди.  
Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції та відео реєстратора службового автомобіля працівників поліції.
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи про недопустимість використання відеозапису в якості належного та допустимого доказу, оскільки вищевказані відеозаписи здійснені у встановленому законом порядку та долучені до матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення особою, яка складала вищевказаний протокол.  
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з відео реєстратора службового автомобіля працівників поліції, нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.
Зокрема, вищевказаними  відеозаписами (а.с.6) зафіксовано, як працівники поліції прибули на місце зіткнення двох автомобілів. Під час спілкування водієм ОСОБА_1 працівники поліції виявили у останнього ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння поліцейським із застосуванням спеціального технічного засобу. Однак, ОСОБА_1 повідомив, що він не керував транспортним засобом, у зв`язку з чим працівник поліції зазначив, що є свідки, які стверджують протилежне.  Відеозаписом зафіксовано, що водій ОСОБА_1 відмовився проходити освідування на стан сп`яніння на місці зупинки. Після цього, працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд в медзакладі. Далі було проведено огляд на стан сп`яніння іншого учасника ДТП ОСОБА_2 на місці зіткнення транспортних засобів,за допомогою приладу Драгер, результат якого становив 0,0 проміле алкоголю. В подальшому ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі , у зв`язку з чим працівником поліції було повідомлено ОСОБА_1 , про те,що на нього будуть складені протоколи про адміністративне правопорушенні за ст.130 ч.1,ст.124 КУпАП. Працівниками поліції були роз`яснені права особи відповідно ст.268 КУпАП України та  складені протоколи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, ст.124 КУпАП. З вказаними протоколами ОСОБА_1 було ознайомлено та роз`яснені права, передбачені ст.268 КУпАП, ст.63 Конституції України. 
Так, зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. 
Досліджені судом відеозаписи мають достатньо високу інформативність, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення,  має безсторонній характер,  що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. 
Апеляційний суд вважає, відповідно до матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції  явних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 , про що останньому було повідомлено.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказаними відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, дозволяють встановити психологічне ставлення правопорушника до вчиненого правопорушення та інші обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника.
Апеляційний суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що відповідно до ПДР України водій транспортного засобу повинен не просто погодитись на проведення огляду на стан сп`яніння, а своєю поведінкою забезпечити реальну можливість проведення такого огляду і не створювати перешкоди для проведення такого огляду, висуваючи безпідставні умови, які значно ускладнюють або взагалі унеможливлюють проведення такого огляду.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 фактично повністю визнавав, що відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки вважав, що відсутні правові підстави для проведення такого огляду, він не мав в наявності певних ознак алкогольного сп`яніння та був тверезим, дорожньо- транспортна пригода відбулась з вини іншого учасника дорожнього руху і він погано себе почував. 
Апеляційний суд вважає, що вищевказані доводи ОСОБА_1 щодо правомірності відмови від проходження огляду на стан сп`яніння є неспроможними.
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що згідно диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, для настання адміністративної відповідальності, не має значення причина відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції за виключенням обставин, які встановлені ст. 17 КУпАП. 
Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 не діяв у стані крайньої необхідності, не знаходився у стані необхідної оборони і не перебував у стані неосудності. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.  
Зокрема, відповідно до п.14 розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858 8, 14. якщо водій – учасник дорожнього руху внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами, обов`язково проводиться дослідження біологічного середовища або крові на вміст алкоголю, наркотичних чи психотропних речовин у закладах охорони здоров`я, куди він доставлений.
Разом з тим, за своїм станом здоров`я ОСОБА_1 мав можливість виконати вимоги п.2.5 ПДР України, однак свідомо відмовився від їх виконання, посилаючись на обставини, які не можуть бути визнані такими, що звільняють від відповідальності за вчинене правопорушення. 
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку. 
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів. 
Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. 
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд  у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Апеляційний суд  неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , будучи водієм транспортного засобу, відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене  ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у випадку виникнення дорожньо-транспортної пригоди за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу адміністративного правопорушення, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступені участі (внеску) кожного з них у спричинення злочинного наслідку.
Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України у постанові № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у випадках, коли передбачені ст. 286 КК суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома водіями транспортних засобів, потрібно з`ясовувати характер порушень, які допустив кожний з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. Виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він не заперечує, що зіткнення транспортних засобів відбулось відразу після того, як він виконав відповідний маневр перестроювання на праву смугу руху, що свідчить про те, що саме його дії створили аварійну ситуацію, яка призвела до дорожньо-транспортної пригоди.
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи про те, що на момент зіткнення транспортних засобів водій ОСОБА_1 вже закінчив маневр та встиг виконати перестроювання на праву смугу руху, оскільки вони носять суперечливий непослідовний характер та фактично вказують на те, що водій ОСОБА_1 неправильно оцінив дорожню обстановку, не переконався в безпечності маневру та не врахував, що по правій смузі руху на яку він перестроювався, позаду нього, вже рухався інший транспортний засіб зі швидкістю, яка була більшою ніж швидкість його автомобіля. 
Вищевказані доводи не спростовують висунутого обвинувачення та повністю узгоджуються із доводами потерпілого ОСОБА_2 про те, що саме діями ОСОБА_1 було створено аварійну ситуацію, яка призвела до зіткнення транспортних засобів. 
Апеляційний суд вважає, що пояснення потерпілого ОСОБА_2 повністю узгоджуються із сукупністю інших доказів по справі в частині механізму зіткнення транспортних засобів, їх розташування на момент зіткнення та наявності отриманих механічних пошкоджень автомобілів. 
Разом з тим, апеляційний суд розглядає справу тільки в межах обвинувачення, яке висунуте ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і не надає правову оцінку діям іншим учасників дорожньо-транспортної пригоди, які не притягуються до адміністративної відповідальності. 
Відповідно до п.2.3.б)  ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Відповідно до п.10.3. ПДР України, у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися. За одночасного перестроювання транспортних засобів, що рухаються в одному напрямку, водій, який знаходиться ліворуч, повинен дати дорогу транспортному засобу, що знаходиться праворуч.
Відповідно до вимог ч.1 ст.130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ст.124 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Таким чином, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_1 слід кваліфікувати за ст.130 ч.1 КУпАП, оскільки він, будучи водієм транспортного засобу, відмовився від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.5. ПДР України та за ст.124 КУпАП, оскільки, він керуючи транспортним засобом порушив вимоги п.п. 2.3.б), 10.3. ПДР України, що призвело до механічного пошкодження транспортних засобів, що повністю доведено в суді.
Апеляційний суд вважає, що адміністративні стягнення обрані судом в мінімальних межах ч.1 ст.130,ст.124 КУпАП відповідають вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.
При цьому, апеляційний суд виходить з того, що при визначенні стягнення  необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на  забезпечення виправлення правопорушника та попередження вчинення  ним нових правопорушень, а також повинно бути  спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами. 
Застосовуючи справедливе стягнення за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки. 
Апеляційний суд  вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.
Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, призначив ОСОБА_1 справедливе стягнення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст. 294 КУпАП ,-

                                                     п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову Івано-Франківського міського  суду Івано-Франківської області від 09 січня 2024 року щодо ОСОБА_1   залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення. 

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                                О.П. Васильєв