ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
                                                                                          
                                                                                                     Головуючий І інстанції: Рубан В.В.
23 січня 2024 р.	Справа № 520/34183/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Рєзнікової С.С. ,
за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Коломойцева Миколи Миколайовича на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до   Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
В с т а н о в и в:
27.11.2023 року представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Коломойцев М.М. звернувся до суду з позовом, в якому просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі – ГУ ПФУ в Харківській області, пенсійний орган) щодо нарахування та виплати йому компенсації за несвоєчасну виплату пенсії, згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» (далі – Постанова № 159) лише за період з 01.01.2016 року по 26.08.2020 року;
- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Харківській області щодо не нарахування та невиплати йому за несвоєчасну виплату пенсії компенсації за період з 27.08.2020 року по 20.07.2023 року згідно постанови № 159;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області нарахувати та виплатити йому за несвоєчасну виплату пенсії компенсацію за період з 27.08.2020 року по 20.07.2023 року згідно постанови № 159.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі з підстав, встановлених п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України.
В обґрунтування прийнятого рішення судом зазначено, що спір у даній справі, є тотожним спору у справі № 520/667/20, оскільки він виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.
Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Коломойцев М.М. просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2023 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.
В апеляційній скарзі представник позивача зазначає, що у справі № 520/667/2020 заявлені вимоги про оскарження дій відповідача, які полягають у нараховані компенсації за несвоєчасну виплату пенсії лише за період з 01.01.2016 року по 26.08.2020 року, а вимоги щодо ненарахування компенсації за період з 27.08.2020 року по 20.07.2023 року не заявлялись та рішення щодо таких вимог судом не приймалось.
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи.
За приписами ст. 308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення на підставі ст. 320 КАС України слід скасувати, з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист визначеним шляхом.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України  суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.
Таким чином, відмова у відкритті провадження в адміністративній справі можлива за умови, що у провадженні цього або іншого суду є справа, з тотожним позовом, в якому збігаються сторони, предмет і підстави позовів.
Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих саме предмета і підстав та до того самого відповідача, як той щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.
Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
Підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.
Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Згідно з позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.04.2018 року у справі № 11-257заі18, тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.
Тобто, достатньою та необхідною правовою підставою для прийняття рішення про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі, в даному випадку, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України  є одночасна сукупність наступних умов: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); наявність постанови чи ухвали, якими завершено розгляд справи; набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили.
З рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 року у справі № 520/667/2020, що набрало законної сили 10.08.2020 року, вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом з тих підстав, що при перерахунку пенсії з 01.01.2016 року, пенсійний орган протиправно зменшив відсоток грошового забезпечення та не врахував певних складових грошового забезпечення.
Тобто, предметом спору у цій справі виступає незгода позивача з розрахунком розміру підвищення до пенсії, а заявлена компенсація є похідною вимогою, як спосіб відповідальності відповідача внаслідок порушення строків на нарахування та виплату доходу позивач (пенсії).
В той же час, предметом спору у цій справі виступала незгода позивача з розрахунком пенсійного органу компенсації за несвоєчасно виплачену пенсію та спірним є період з 27.08.2020 року по 20.07.2023 року, базисом для розрахунку є сума виплаченої з затримкою заборгованості з пенсії у розмірі 1 045 318,29 грн.
Також, колегія суддів зазначає, що висновок про тотожність підстав звернення позивача ОСОБА_1 до суду з позовом у справі № 520/34183/23 та у справі № 520/667/2020 судом першої інстанції невмотивований.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права.
Загальною декларацією прав людини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй  конституцією  або законом (ст.8).
Частиною 1 ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією й законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи § 1 ст. 6 Конвенції, кожна держава-учасниця конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, мета яких - не пустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим не має бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (п.59 рішення ЄСПЛ від 16.12.1992 року у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France»).
За таких обставин, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі є передчасним, оскільки судом не в повній мірі з`ясовані предмети позову у справах № 520/34183/23 та № 520/667/2020 та підстави звернення позивача до суду з означеними позовами.
Відповідно до п. 4 ч. 1  ст. 320 КАС підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала суду першої інстанції скасуванню, а справа направленню до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Підстави для розподілу судових витрат на підставі  ст. 139 КАС України  відсутні.
На підставі наведено, керуючись ст. ст. 311, 315, 320, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Коломойцева Миколи Миколайовича - задовольнити.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року - скасувати.
Справу за позовом ОСОБА_1  до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 		Л.В. Мельнікова	
Судді	   	А.О. Бегунц    С.С. Рєзнікова   	
          Постанова у повному обсязі складена і підписана 01 лютого 2024 року.