КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року                                                                                                        місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 359/4637/23
провадження номер: 22-ц/824/11782/2023 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),
суддів: Соколової В.В., Нежури В.А.
за участю секретаря - Мазурок О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Соболівського Антона Михайловича на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2023 року у складі судді Борця Є.О., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні житловим будинком шляхом вселення позивача та передання йому комплекту ключів від замка вхідних дверей цього об`єкту нерухомого майна, 
В С Т А Н О В И В :
17 травня 2023 року ОСОБА_2 звернуся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив зобов`язати відповідачку усунути перешкоди у користуванні ним житловим будинком по АДРЕСА_1 шляхом його вселення та передання позивачу ключів від замка вхідних дверей вказаного об`єкту нерухомого майна.
27 травня 2023 року представник  ОСОБА_2 - адвокат Сюсяйло О.М. звернувся до суду першої інстанції із заявою про забезпечення вказаного вище позову.
Заява мотивована тим, що ОСОБА_2 заявлений позов про зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні ним житловим будинком по АДРЕСА_1 шляхом його вселення та передання йому ключів від замка вхідних дверей вказаного об`єкту нерухомого майна. Право власності на житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_1 , а тому  вона в будь-який момент може відчужити цей об`єкт нерухомого майна у власність інших осіб. Ця обставина об`єктивно  унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позову та утруднить захист прав позивача. 
З урахуванням наведеного, представник  ОСОБА_2 - адвокат Сюсяйло О.М. просив суд накласти арешт на житловий будинок по АДРЕСА_1 та заборонити ОСОБА_1 вчиняти дії, спрямовані на відчуження цього об`єкта нерухомого майна та передання його у користування інших осіб.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2023 року заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Сюсяйла О.М. про забезпечення позову задоволено частково.
Накладено арешт на житловий будинок по АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за           ОСОБА_3 .
В іншій частині вимог заяви представника ОСОБА_2 - адвоката Сюсяйла О.М. про забезпечення позову відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що предметом спору за позовом ОСОБА_2 є право користування житловим будинком по АДРЕСА_1 , що свідчить про те, що накладення арешту на вказаний об`єкт нерухомого майна є співмірним заходом забезпечення позову, який повністю відповідає змісту заявлених позовних вимог. Накладення арешту на житловий будинок полягає у позбавленні ОСОБА_1 можливості лише відчужити цей об`єкт нерухомого майна, а не володіти або користуватись ним. Це свідчить про те, що застосування означеного обтяження не призведе до жодних негативних наслідків для відповідачки.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Соболівський А.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заявипро забезпечення позову відмовити повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з порушенням норм матеріального та процесуального права у частині співмірності накладення арешту на майно відповідачки, не врахувавши практику Верховного Суду у подібних правовідносинах.
Указує, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) мав з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Однак належним чином таких заходів судом вжито не було. 
Вказує що судом першої інстанції не було повною мірою досліджено питання співмірності накладення арешту на житловий будинок відповідачки його позовним вимогам, оскільки позивачем не заявлялися вимоги щодо прав власності на вказане нерухоме майно, його вимога про арешт такого права не є співмірною з позовними вимогами.
Зазначає, що судом не з`ясовано та не перевірено доказами наявність ризику, який суд вважав таким, що існує. Крім того, судом не було з`ясовано та перевірено доказами доводи позивача щодо його права на проживання у цьому будинку, оскільки він є колишнім членом сім`ї та  не може самостійно вирішувати питання стосовно користування чужим майном, а саме, житловим будинком ОСОБА_1 .
Представник ОСОБА_2 - адвокат Сюсяйло О.М. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про забезпечення позову. Вказує, що умовою забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що наявне під час пред`явлення позову у відповідача майно може зникнути на момент виконання судового рішення, що ускладнить виконання останнього. На підтвердження того, що відповідачка після виселення позивача продовжує вчиняти дії, які ускладнюють юридичне становище останнього, та які створюють додаткові перешкоди для відновлення порушеного права на житло, суду надавалась відповідь виконавчого комітету Золочівської сільської ради Бориспільського району Київської області на адвокатський запит №01/23 від 16 травня 2023року. Листом доводиться, що за заявою відповідачки, яка подана вже після фактичного виселення позивача, ОСОБА_4 був знятий із зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Про такі дії позивачу було не відомо, відповідачкою навмисно ця обставина замовчувалась. Представником відповідачки такі обставини не заперечувались. Саме отримання інформації про вчинення цих дій стало підставою для звернення із заявою про забезпечення позову, оскільки, на думку позивача, вони можуть вказувати на своєрідне «очищування» житлового будинку, у тому числі, для його можливого майбутнього продажу.Стосовно не з`ясування судом наявності/відсутності права позивача на проживання в житловому будинку, адвокат зазначив, що така обставина входить до предмету доказування та дослідження під час розгляду судом позову, а тому суд був позбавлений можливості наперед її встановлювати - визнавати чи не визнавати.
Представник ОСОБА_2 - адвокат Шульженко Д.Ю. також подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що відповідачка, зазначивши, що позивачем не надано доказів наявності реального ризику  відчуження майна, а суд першої інстанції не з`ясував наявність у позивача права на проживання у цьому житловому будинку, не спростовує правильних висновків суду першої інстанції, оскільки метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально - правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем  вимогами.
Зазначає, що позовні вимоги у даній справі є усунення з боку відповідачки перешкод у користуванні житловим будинком шляхом вселення позивача до житлового будинку, тобто, між позивачем та відповідачкою існує спір з приводу усунення перешкод у користуванні житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та вселення позивача в цей будинок. Також на підставі згоди власника домоволодіння - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , як член сім`ї власника житлового будинку, вселився у зазначений житловий будинок та його місце проживання у цьому будинку будо зареєстроване у встановленому порядку. Таким чином, позивач проживає у спірному будинку, як член сім`ї власника, отже набув право користування спірним будинком.
Отже заходи забезпечення позову, вжиті судом першої інстанції, стосуються виключно предмету позову та за цією ознакою відповідають вимозі адекватності заходів забезпечення. По суті такі заходи спрямовані на збереження існуючого наразі стану речей, відтак такі заходи є ефективним засобом запобігання неможливості чи утруднення ефективного захисту прав позивача у разі задоволення позовних вимог, з урахування того, що предметом спору є вимоги немайнового характеру.
Також, зазначає, що доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дослідив припинення у позивача статусу члена сім`ї власника майна, а також наявність у нього іншого житла, не заслуговують на увагу, оскільки вони стосуються обґрунтованості позовних вимог, яким буде надана правова оцінка судом у межах розгляду справи по суті.
18 грудня 2023 року до апеляційного суду надійшло від представника ОСОБА_1 - адвоката Солобівського А.М. письмове пояснення, в якому він вказує, що позивач не довів намірів відповідача відчужити спірне майно або вчинити перешкоди у виконанні рішення суду. Посилання в заяві про неможливість відчуження спірної квартири на користь третіх осіб без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для її задоволення. Судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не встановлено достатніх умов та підстав, які б свідчили, що відповідач може приховати майно, продати, знищити, знецінити його тощо, тому суд прийняв рішення лише на власних припущеннях позивача, жодним чином не враховуючи дійсні обставини справи та доводи відповідача, чим порушив принцип змагальності судового процесу. Стверджує, що забезпечення позову повинно застосуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав позивача не встановлений. Зазначає, що ще до розірвання шлюбу та на момент подання даних письмових пояснень позивач проживає у спільному нерухомому майні в обслуговуючому кооперативі «Рідна Гавань» на території Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області, яке набуте позивачем та відповідачем під час перебування у шлюбі та є їхньою спільною сумісною власністю. Таким чином, встановлені судом першої інстанції заходи забезпечення позову є невиправданими та безпідставними, що призвели до протиправного обмеження майнових прав відповідача.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно з п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України).
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).
З матеріалів справи вбачається, що у травні 2023 року ОСОБА_2 звернуся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив зобов`язати відповідачку усунути перешкоди у користуванні ним житловим будинком по АДРЕСА_1 шляхом його вселення та передання позивачу ключів від замка вхідних дверей вказаного об`єкту нерухомого майна.
Тобто між сторонами існує спір з приводу права користування позивачем житловим будинком по АДРЕСА_1 , який належить на праві власності  ОСОБА_1 , що підтверджується даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №334582830 від 5 червня 2023 року (а.с.49-50). В Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутні записи про застосування обтяжень щодо вказаного житлового будинку.
Таким чином, вид забезпечення позову, який просив застосовувати представник позивача, відповідає позовним вимогам.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, представник позивача вказував, що враховуючи предмет спору та приймаючи до уваги, що право власності на житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_1 та відсутнє обмеження щодо цього нерухомого майна, вважав, що вона в будь-який момент може відчужити цей об`єкт нерухомого майна у власність інших осіб, що  унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позову та утруднить захист прав позивача. 
 Отже, враховуючи, що між сторонами існує спір щодо права користування позивачем спірним житловим будинком, вид забезпечення позову є співмірним позовним вимогам, а також приймаючи до уваги, що у разі невжиття заходів забезпечення позову існує можливість відповідачки ОСОБА_1 , як власника спірного будинку, на власний розсуд розпоряджатися ним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний будинок.
Також колегія суддів враховує, що забезпечення позову є передбаченим законом тимчасовим обмеженням, яке полягає у захисті законних інтересів позивача у разі коли відповідачка буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання рішення суду. 
Застосування обраного позивачем заходу забезпечення позову направлено, насамперед, на забезпечення дійсної ефективності судового захисту та упередження можливості додаткового порушення його прав та законних інтересів. Застосування такого заходу забезпечення позову не порушує прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб. 
Посилання представника відповідачки на те, що судом першої інстанції не встановлено достатніх умов та підстав, які б свідчили, що відповідачка може приховати майно, продати, знищити та знецінити його, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки забезпечення позову у даному спорі спрямоване на виконання можливого рішення суду про задоволення позову, вжите забезпечення є співмірним заявленим позовним вимогам та не порушує прав учасників спору. 
Крім того, колегія суддів враховує, що системний аналіз наведених вище норм закону вказує на те, що підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення суду про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення (пункт 7 (абз.3) постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).
Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було з`ясовано та перевірено доказами доводи позивача щодо його права на проживання у цьому будинку, оскільки він є колишнім членом сім`ї та не може самостійно вирішувати питання стосовно користування чужим майном - житловим будинком ОСОБА_1 , а також судом не враховано наявність у позивача іншого житла, не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову (див. постанову Верховного Суду від 23 листопада 2020 року у справі №643/8176/19 (провадження № 61-6814св20)).
Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального та процесуального права, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому цю ухвалу відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Соболівського Антона Михайловича - залишити без задоволення.
Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
 
Головуючий

Судді: