Номер провадження: 33/813/803/24
Номер справи місцевого суду: 513/278/23 
Головуючий у першій інстанції Рязанова К. Ю. 
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2024 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд в особі судді Таварткіладзе О.М., 
за участю секретаря судового засідання Трофименка О.О.,
розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Реу Геннадія Васильовича на постанову судді Саратського районного суду Одеської області від 09 лютого 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР19 №505782 від 15.02.2024 року, водій ОСОБА_1 15 лютого 2023 року о 16 годині 49 хвилин, в с. Новоселівка по вул. Павлова керував транспортним засобом Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота) від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестер Драгер та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився. Вказаними діями водій ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
Постановою судді Саратського районного суду Одеської області від 09 лютого 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605,60 грн.
Не погоджуючись із зазначеною постановою суду, захисник ОСОБА_1  адвокат Реу Геннадій Васильович,подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Саратського районного суду Одеської області від 09 лютого 2024 року та провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не повно дослідив матеріали справи та не врахував такі обставини: транспортний засіб ОСОБА_1 незаконно зупинено працівниками поліції, порушено працівниками поліції конституційне право на недоторканність житла ОСОБА_2 , не враховано правові позиції Верховного Суду, невірно розцінено пояснення свідків, порушено працівниками поліції порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, порушено працівниками поліції вимоги норм Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка затверджена наказом МВС України від 18 грудня 2018 року, недотримання та порушення вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення суддею Саратського районного суду Одеської області Рязановою К.Ю.
Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи на 15.03.2024 року на 11:00 год. шляхом направлення повідомлення на засоби зв`язку, що вказані апелянтом в апеляційні скарзі для оперативного зв`язку, ОСОБА_1 та його адвокат Реу Г.В. в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися.
Захисник ОСОБА_1 адвокат Реу Г.В. повідомлений судовою повісткою-повідомленням в електронному вигляді, яка 05.03.2024 року доставлена до електронного кабінету адвоката через підсистему «Електронний суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Від адвокат Реу Г.В. діючи в інтересах ОСОБА_1 до апеляційного суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з вимушеною відпусткою з виїздом за кордон з 04.03.2024 по 18.03.2024 року.
На підтвердження поважності обставин, захисником додано копію наказу від 04.03.2024 року зі змісту якого вбачається, що адвокат Реу Г.В. просить надати вимушену відпустку з виїздом за кордон, у зв`язку з хворобою в період з 04.03.2024 по 18.03.2024 року, у керуючого адвокатським бюро «Реу та компанія» - ОСОБА_3 . На підтвердження зазначеного в клопотанні адвокатом не надано жодних доказів, а саме: копії медичної довідки, доказів перетину кордону України тощо.
Крім того, адвокат Реу Г.В. не був позбавлений можливості звернутися до суду з клопотанням про розгляд справи в режимі відеоконференції.
Згідно ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Також, ч. 2 ст. 268 КУпАП не передбачено обов`язкової участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Апеляційний суд, проаналізувавши подане адвокатом Реу Г.В. клопотання про відкладення судового засідання, доходить висновку про відхилення даного клопотання, оскільки захисником не надано жодних доказів з метою перевірки обґрунтувань клопотання про відкладення розгляду справи.
За таких підстав, а також враховуючи, що апелянт реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, а наявних матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, апеляційний суд не вбачає поважних причин для відкладення розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Відповідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Приписи ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 130 КУпАП необхідно з`ясувати, чи дійсно особа знаходилася в стані сп`яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом, чи є відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовуючи до нього адміністративне стягнення, суд першої інстанції виходив з того, що вина останнього у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, з чим погоджується і апеляційний суд.
Слід зазначити, що відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. При цьому, розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення. Суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, що інкримінуються особі. Обставини, які зазначені посадовими особами у протоколі про адміністративне правопорушення, повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі.
За приписами ст. 251 КУпАП, тягар доказування доведеності вини особи у скоєнні інкримінованого адміністративного правопорушення покладається на уповноважену службову особу, яка складає протокол про адміністративне правопорушення, тобто у даному конкретному випадку, на поліцейського.
Апеляційний суд виходить із того, що судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості тощо.
Під час апеляційного розгляду справи, для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст.130 КУпАП, були повторно досліджені наступні докази:
- протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 505782 від 15.02.2023 року,
водій ОСОБА_1 15 лютого 2023 року о 16:55 годині по вул. Павлова, с. Новоселівка, Білгород-Дністровський р-н., керував автомобілем Volkswagen golf, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився. Вказані дії водія ОСОБА_1 кваліфіковано, як порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП. В протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 від ознайомлення відмовився, від пояснень відмовився, документи не вилучались, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом не видавався, від підпису протоколу про адміністративне правопорушення відмовився;
- рапорт поліцейського СРПП відділення поліції №1 Білгород – Дністровського РВП ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції Андрія Келембета з якого вбачається, що 15.02.2023 року о 08 год по 08 год 16.02.2023 року спільно з лейтенантом поліції ОСОБА_4 згідно книги наряду працівники поліції заступили на цілодобовий наряд. 15.02.2023 року при патрулюванні с. Новоселівка по вул. Павлова приблизно о 16:49 год. було зупинено автомобіль Volkswagen golf, номерний знак НОМЕР_1 під керуванням гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 мешканця АДРЕСА_1 , при перевірці реєстраційних документів було виявлено різкий запах алкоголю з порожнини роту, у зв`язку з чим було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою алкотестеру «Драгер» або проїхати до Саратського ЦРП для проходження медогляду на стан алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_1 відмовився під відеозапис. У зв`язку з чим було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. ОСОБА_1 відмовився надати пояснення та підписати протокол;
- довідка, що згідно облікових даних адміністративної практики ( АПІС «НАІС», «Армор», 
тощо) гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець: АДРЕСА_1 , не притягувався до адміністративної відповідальності за ознаками ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП впродовж календарного року. Згідно облікових даних має посвідчення водія НОМЕР_2 ;
-диск з відеозаписами який долучений до матеріалів справи, з дослідження якого вбачається, що відеозаписи стосуються подій, що сталися 15.02.2023 року. З запису відеореєстратора службового автомобіля зафіксовано рух автомобіля Volkswagen golf, номерний знак НОМЕР_1 , який на вимогу поліцейських не зупинився та здійснив заїзд до подвір`я домогосподарства, ворота якого були відчинені. Працівник поліції підходить до машини, однак двері автомобіля зачинені і транспортний засіб продовжує свій рух, ігноруючи вимогу поліцейського. Будь-яких заперечень щодо перебування працівників поліції на території подвір`я не надходить, та вони підходять до транспортного засобу. Після чого поліцейський просить приспустити вікно з водійського місця, після чого запитує: «Чому Ви не зупинились, синій, червоний сигнал?», - на що ОСОБА_1 відповідає: «Я сьогодні нікому не вірю», та зазначає: «що я сьогодні з машини не вийду». Після чого, працівниками поліції було виявлено та оголошено підозру ОСОБА_1 щодо присутніх у нього ознак алкогольного сп`яніння, а саме запах з порожнини роту. На пропозицію працівника поліції пройти огляд за допомогою алкотестеру «Драгер» або проїхати у медичний заклад для проходження огляду на стан сп`яніння, ОСОБА_1 відмовляється, як і відмовляється від ознайомлення з протоколом про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та його подальшим підписанням або внесенням своїх пояснень чи заперечень. 
При розгляді справи апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність, зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі – стан сп`яніння), являється самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Системний аналіз вищевказаних норм дає підстави вважати, що поліцейський складає відносно водія протокол про адміністративне правопорушення про порушення ним п. 2.5 Правил дорожнього руху України, що передбачає обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, в якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду, лише у разі відмови водія від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння як поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, так і лікарем у закладі охорони здоров`я. 
З положень, закріплених в ст. 266 КУпАП, вбачається, що особи, які керують, зокрема транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан сп`яніння. Огляд особи на стан сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан сп`яніння затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан сп`яніння в інших закладах забороняється. Огляд осіб на стан сп`яніння здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд особи на стан сп`яніння проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. У разі відсторонення особи від керування, зокрема транспортним засобом, можливість керування цим транспортним засобом надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом. 
Аналогічні положення, але з деталізацією дій поліцейського під час огляду водія на стан сп`яніння, містяться в Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103 (далі – Порядок № 1103) та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним Наказом МВС України та Міністерством охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року (далі – Інструкція № 1452/735).
Зокрема, положеннями п. 2 - 4 розділу І Інструкції № 1452/735 встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Згідно п. 12 розділу ІІ Інструкції № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
У відповідності до п. 3 розділу ІІІ Інструкції № 1452/735 огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством.
Також, положення п. 7 Порядку № 1103 встановлюють, що поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.
Згідно п. 8 Порядку № 1103, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Частина 2 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» визначає, що поліцейські можуть застосовувати превентивні заходи, до яких відповідно до ст. 31 цього Закону віднесено застосування засобів відеозапису.
Положення щодо регулювання застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, щодо доступу до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, щодо порядку зберігання, видачі та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів, регулюються Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі – Інструкція № 1026).
Підпунктом 1 п. 2 розділу І Інструкції № 1026 передбачено, що застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення. 
Портативний відеореєстратор – це пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського (п. 3 розділу І Інструкції № 1026).
Згідно п. 5 розділу ІІ Інструкції № 1026 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Апеляційний суд звертає увагу, що судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості тощо.
Слід також зазначити, що відео-фіксація правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є об`єктивним доказом у справі, оскільки виключає суб`єктивне висвітлення поліцейським обставин справи й здійснюється ним відповідно ст. 251, 266 КУпАП, ст. 30, 40 Закону України «Про національну поліцію», Інструкції № 1026, та надає можливість суду об`єктивно встановити всі обставини у справі.
Оцінивши всі наявні в матеріалах справи докази, як кожний окремо, так і в їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що зібрані в справі докази відображають обставини, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, узгоджуються між собою і не викликають суперечностей у їх відповідності фактичним обставинам справи, тобто є належними, допустимими і достатніми для підстав вважати, що 15.02.2023 року ОСОБА_1 порушено вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги щодо безпідставної зупинки транспортного засобу, не спростовують обґрунтованості висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, що підтверджується наявними у справі належними та допустимими доказами. Посилання скаржника на висновки Верховного Суду викладені у адміністративній справі № 686/11314/17 не беруться до уваги, оскільки в цій постанові викладені інші обставини. Так, у вказаній постанові Верховним Судом надавалась оцінка повноваженням поліцейських вимагати у водія пред`явити документи передбачені п.2.1ПДР України з огляду на відсутність доказів порушення правил дорожнього руху.
Крім того, апеляційний суд наголошує, що під час дії воєнного стану на території України поліцейські залучені до операції з оборони України, в тому числі шляхом перевірки документів громадян. Таким чином, у поліцейських наявні диспозитивні повноваження на перевірку документів водіїв.
Твердження захисника щодо порушення працівниками поліції конституційного права на недоторканість житла спростовується доданим відеозаписом до матеріалів справи, де зафіксовано, що на закону вимогу працівників поліції зупинити транспортний засіб, ОСОБА_1 продовжив рух по вул. Павлова, з подальшим заїздом на подвір`я, у зв`язку з чим у працівників поліції і виникла необхідність зайти на територію домоволодіння яке було відчинене, і слід зазначити, що ці дії працівників поліції ніким з присутніх на подвір`ї не заперечувались. Також апелянт не надає до суду доказів про звернення зі скаргами на дії поліцейських до компетентних органів, і тому само по собі посилання на ці обставини не спростовує факт вчинення порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд з метою визначення стану сп`яніння та водія не було доставлено до закладу охорони здоров`я для фіксації відмови проходження огляду в медичному закладі, апеляційний суд також відхиляє, оскільки відповідно до положень Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, направлення для проходження огляду на стан сп`яніння, працівник поліції виписує у разі бажання особи пройти огляд в медичному закладі, тоді як водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я, у зв`язку із чим не було необхідності виписувати направлення та доставляти його до медичного закладу.
Слід також зазначити, що наголошуючи на тому, що зобов`язані були вчинити працівники поліції, посилаючись на спеціальні інструкції, апелянт залишив поза увагою положення розділу ІІ Правил дорожнього руху України, згідно з якими поряд з гарантованими правами водія, існують обов`язки, які водій зобов`язаний неухильно виконувати і невиконання яких тягне за собою адміністративну відповідальність.
Не є беззаперечною підставою для скасування постанови суду також доводи апеляційної скарги про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, оскільки ст. 256 КУпАП, яка визначає зміст протоколу, не передбачає необхідності зазначення у ній такої детальної інформації. Протокол складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП.
Щодо твердження захисника на те що проведений працівниками поліції відеозапис не відповідає вимогам Інструкції №1026, слід зазначити наступне. Так, вказана відеозйомка працівниками поліції проводилась на законних підставах у відповідності до вимог ст. 40 Закону України "По національну поліцію". Проведений працівниками поліції відеозапис дійсно не є безперервним та складається із трьох частин, проте містить фіксування обставин, які узгоджуються з даними, викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення, рапортом, поясненнями свідків у судовому засіданні районного суду. Отже, даний відеозапис відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП є належним доказом у справі про адміністративне правопорушення.
У даній справі не безперервно проведений відеозапис під час фіксації правопорушення працівниками поліції, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, не впливають на можливість встановлення фактичних обставин скоєного правопорушення та особи, яка його скоїла, а тому не є безальтернативною підставою для визнання протоколу про адміністративне правопорушення та відеозапису, неналежними та недопустимими доказами у справі та скасування постанови суду.
Враховує апеляційний суд також практику Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Хан проти Сполученого Королівства», ЄСПЛ виходить з того, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку суд повинен вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому. Тобто якщо процес по даній справі в цілому і загалом справедливий, то навіть отримані у незаконний спосіб докази можуть бути прийнятними.
Щодо доводів захисника про недотримання та порушення вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення суддею Саратського районного суду Одеської області Рязановою К.Ю., апеляційний суд ставиться до них критично. Заявляючи відвід судді Рязановій К.Ю., захисник обґрунтував це тим, що суд не викликав працівників поліції у судове засідання і розглянув справу. Але з матеріалів справи вбачається, що адміністративна справа в проваджені районного суду знаходиться з 24.02.2023 року. За клопотаннями захисника Реу Г. В. судові засідання відкладались 11 разів, було дотримано права ОСОБА_1 на присутність перекладача, заслухано свідків у судовому засідання за клопотанням захисника. В матеріалах справи також наявні письмові пояснення від інспектора СРПП ВП№1 БД РВП ГУНП в Одеській області Вадима Бардай, які узгоджуються з іншими доказами обставин подій і яких зазначено, що не може прибути у судове засідання у зв`язку з сімейними обставинами. Дотримуючи строки визначенні ст. 38 КУпАП, районний суд розглянув справу про адміністративне правопорушення. Жодних підстав щодо недотримання судом першої інстанції належного розгляду справу не виявлено. За таких підстав відповідний довід апеляційної скарги підлягає відхиленню.
Слід зазначити, що відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому посилання апелянта на відсутність у його діях складу вказаного правопорушення із огляду на не перебування у стані алкогольного сп`яніння за кермом, не можуть бути взятими до уваги, оскільки не впливають на кваліфікацію і не узгоджуються з вимогами закону.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, що зроблені в постанові суду першої інстанції, оскільки зведені лише до незгоди з висновками суду першої інстанції без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, наявних в матеріалах справи.
Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі, та процесуальна поведінка апелянта, пов`язана з наданням ним пояснень, які не підтверджені належними і достатніми доказами не узгоджуються з дійсними обставинами справи, розцінюються апеляційним судом, як спосіб самозахисту від відповідальності за вчинене правопорушення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Отже, приймаючи до уваги встановлені обставини справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому висновок суду першої інстанції про визнання його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є законним та обґрунтованим, тому немає підстав для скасування або зміни постанови суду.
При визначені виду та міри адміністративного стягнення, судом були додержані вимоги ст. 33 КУпАП.
Враховуючи наведені обставини, суд дійшов до висновку, що не вбачається підстав для скасування або змінення постанови суду.
У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.
На підставі викладеного й керуючись ст. 293, 294 КУпАП, Одеський апеляційний суд ,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Реу Геннадія Васильовича - залишити без задоволення.
Постанову судді Саратського районного суду Одеської області від 09 лютого 2024 року - залишити без змін. 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                 О.М. Таварткіладзе