Постанова
Іменем України
 
09 січня 2024 року
 
провадження №22-ц/824/4213/2024
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач), 
суддів: Желепи О. В., Стрижеуса А. М.,
 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 ,
 
на рішення Святошинського районного суду м. Києва 
 
від 18 вересня 2023 року
 
в складі судді Шум Л. М.
 
у цивільній справі №759/11958/23 Святошинського районного суду                  м. Києва 
 
за позовом ОСОБА_1 
 
до ОСОБА_3 
 
про стягнення аліментів
 
                                     У С Т А Н О В И В:
 
В червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом, в якому посилаючись на те, що відповідач, який є здоровою особою, має у власності два автомобілі, зареєстрований як фізична особа-підприємець (далі - ФОП) та не виконує свого обов`язку щодо надання матеріальної допомоги на утримання спільної доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з нею, просила стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 22 720 грн, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
 
Відповідач визнав позов частково та просив стягнути аліменти у розмірі           2 000 грн, посилаючись на те, що він має третю групу інвалідності, на його утриманні перебуває хвора мати та на те, що в період воєнного стану дохід від підприємницької діяльності не є постійним.
 
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 вересня 2023 року позов задоволено частково.
 
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , щомісячно, в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.06.2023 і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 1 073 грн 60 коп.
 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивачка подала до суду апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене без повного дослідження доказів, просила скасувати рішення Святошинського районного суду              м. Києва від 18.09.2023 з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову в повному обсязі.
 
Як на підставу скасування рішення посилалася на те, що суд першої інстанції самовільно змінив предмет позову та спосіб стягнення аліментів, що є порушенням ч. 3 ст. 181 СК України, згідно якої аліменти на дитину можуть бути визначені судом або у частці від доходу матері чи батька дитини, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, з ким проживає дитина.
 
Звернула увагу, що за приписами ч. 3 ст. 181 СК України вибір способу стягнення аліментів належить до виключного права того з батьків, з ким проживає дитина.
 
Позивачка належним чином повідомлена про розгляд її апеляційної скарги на рішення суду від 18.09.2023 в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін (а. с. 150-151).
 
Відповідач також належним чином повідомлений про розгляд апеляційної скарги позивачки на рішення суду від 18.09.2023 в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін (а. с. 134 та 134 на звороті).
 
Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач подав відзив, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
 
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів розглядає справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
 
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебували у шлюбі з 10 серпня 2019 року, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 липня 2023 року розірвано.
 
Сторони є батьками малолітньої ОСОБА_5 ,                      ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу проживає разом з матір`ю, знаходиться на її утриманні та вихованні.
 
Згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа-підприємець.
 
Згідно довідки до акта огляду Житомирської обласної МСЕК №087862 від 14.12.2022 ОСОБА_3 встановлено третю групу інвалідності.
 
Рішенням Виконавчого комітету Лугинської селищної ради Коростенського району Житомирської області №77 від 30.08.2022 затверджено висновок щодо доцільності визначення ОСОБА_3 опікуном своєї матері ОСОБА_6 .
 
Також з матеріалів справи вбачається, що за ОСОБА_3 на праві власності зареєстроване рухоме майно, а саме автомобіль Volkswagen Touareg, 2003 року випуску, та автомобіль Nissan Sentra, 2018 року випуску.
 
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказувала, що відповідач є фізично здоровою людиною, зареєстрований як ФОП, має у власності рухоме майно (два автомобілі) і як батько повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини. 
 
Суд першої інстанції, врахувавши вищевказані обставини та застосувавши положення ст. 180, ч. 3 ст. 181, ст. 182-184 СК України, які регулюють дані правовідносини, та встановивши, що дитина проживає разом з матір`ю і повністю знаходиться на її утриманні, тоді як батько дитини не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, дійшов правильного висновку щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та як наслідок неправильно визначив розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
За приписами ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Аналіз наведених положень закону вказує на те, що право вибору способу стягнення аліментів у твердій грошовій сумі надано тому з батьків, разом з ким проживає дитина.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 просила стягнути аліменти з ОСОБА_3 на утримання їх спільної дитини у твердій грошовій сумі. Тобто позивачка самостійно визначилася із способом стягнення. 
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також відповідальність батьків або осіб, що їх замінюють, за створенням умов, необхідних для розвитку дитини.
Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведеність стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
 
Положеннями частини 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Отже, матеріальне утримання дитини є обов`язком батьків, у контексті виховання якого може йтися лише про порядок надання такого утримання та про його розмір з урахуванням відповідних обставин. Присудження аліментів у твердій грошовій сумі допускається за заявою позивача безвідносно до характеру доходу платника та способу його одержання.
Як вбачається з мотивувальної частини рішення, суд частково задовольнив позовні вимоги та визначаючи аліменти у розмірі 1/4 частки від доходу (заробітку) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилався на те, що дитина проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні, а також з того, що позивачкою не надано доказів про необхідність стягнення аліментів саме в розмірі 22 720 грн.
Проте, визначаючи розмір аліментів в частці, а саме 1/4 частки від доходу (заробітку) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд першої інстанції не взяв до уваги, що ОСОБА_1 в позовній заяві просила стягнути аліменти у твердій грошовій сумі, що відповідає приписам ч. 3 ст. 181 СК України. При цьому, в мотивувальній частині рішення суд послався на положення ч. 3 ст. 181 СК України та водночас дійшов висновку про необхідність стягнення аліментів у частці від доходу відповідача. Також суд першої інстанції не приділив належної уваги тій обставині, що ОСОБА_3 є ФОПом і як стверджує останній має нерегулярний, мінливий дохід, що в свою чергу теж впливатиме на розмір аліментів, зважаючи на визначення їх у частці.
Крім того, суд не надав належної правової оцінки і тій обставині, що відповідач частково визнав позовні вимоги, а саме в розмірі 2 000 грн, тобто у твердій грошовій сумі.
При таких обставинах, приймаючи до уваги положення зазначених вище правових норм та за наявності відповідної заяви одержувача аліментів про обрання ним способу стягнення аліментів у вигляді твердої грошової суми, то й розмір аліментів необхідно визначити у твердій грошовій сумі. 
Як вже вказувалося вище, звертаючись до суду з позовом,                 ОСОБА_1 просила стягнути з  ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі, а саме у розмірі десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, що становить                        22 720 грн.
Разом з тим, як вірно зазначено в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, заявляючи про стягнення аліментів в розмірі 22 720 грн ОСОБА_1 не надала будь-яких доказів необхідності стягнення аліментів в такому розмірі, у зв`язку з чим й відсутні підстави для стягнення аліментів у цьому розмірі.
Визначаючи розмір аліментів, колегія суддів враховує наступне.
В статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2023 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2 272 гривень.
Беручи до уваги все вищевикладене, в тому числі й те, що дитина проживає разом з матір`ю, на яку окрім матеріального забезпечення дитини покладено й обов`язок у постійному вихованні дитини, контролі, що потребує більше моральних витрат, враховуючи вік і стан здоров`я дитини, стан здоров'я платника аліментів, а також враховуючи приписи                  ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, згідно яких обов`язок утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття стосується обох батьків, колегія суддів приходить до висновку, що розмір аліментів необхідно визначити в твердій грошовій сумі у розмірі двох прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Колегія суддів вважає, що за встановлених у справі обставин такий розмір аліментів є достатнім та справедливим по відношенню як до інтересів дитини, так і її батьків.
При цьому, колегія суддів враховує, що ОСОБА_3 є інвалідом третьої групи, але працездатною особою, працює ФОП, є опікуном своєї матері та має у власності рухоме майно.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що розмір аліментів необхідно визначити в сумі 4 544 грн. 
 
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині визначеного розміру аліментів, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, підлягає зміні.
 
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.
 
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.
 
За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України             
 
                                 П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , - задовольнити частково.
 
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 вересня 2022 року - змінити в частині визначеного розміру аліментів, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:
 
"Стягнути з ОСОБА_3 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 4 544 (чотири тисячі п'ятсот сорок чотири) грн                   00 коп., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 червня 2023 і до досягнення дитиною повноліття".
 
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3                ст. 389 ЦПК України.
 
Головуючий                                                                     О. Ф. Мазурик

Судді                                                                                  О. В. Желепа

                                                                              А. М. Стрижеус