ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                               
 
14 лютого 2024 року
м. Київ
 
справа № 761/25740/19
 
провадження № 61-10208св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач -Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація,
відповідач -  ОСОБА_1 ,
третя особа -Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації на постанову Київського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року у складі колегії суддів: Журби С. О.,  Писаної Т. О., Приходька К. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2019 року Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» (далі - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва»), про виселення без надання іншого жилого приміщення.
 
Позовна заява мотивована тим, що Шевченківською районною в місті Києві державною адміністрацією встановленого факт проживання ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 . Крім того, Шевченківській районній в місті Києві державній адміністрації стало відомо, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . 
На спірне жиле приміщення (квартиру АДРЕСА_3 ), був вданий ордер № А33519                         ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому Шевченківської районної ради                            від 31 січня 1966 року № 124. Цей ордер виданий на сім`ю у складі з чотирьох осіб, а саме ОСОБА_2 , її чоловіка - ОСОБА_3 , сина - ОСОБА_4 , дочку - ОСОБА_5 . На підставі цього ордеру, сім`я у складі чотирьох осіб заселилась у квартиру АДРЕСА_4 . У березні 1985 року була розглянута заява ОСОБА_2 на засіданні заводського комітету заводу «Укркабель» щодо переоформлення особового рахунку на квартиру на сина - ОСОБА_4 . Станом на 06 червня 2019 року за вказаною адресою була зареєстрована одна особа - ОСОБА_4 , який згідно зі свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 02 квітня 2016 року помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
У подальшому, комісією у складі трьох осіб було здійснено вихід для проведення комісійного обстеження на предмет проживання ОСОБА_1 за адресою:                       АДРЕСА_5 , про що було складено відповідний акт                    від 29 травня 2019 року. Під час обстеження у вищевказаній квартирі                ОСОБА_6 була відсутня. Зазначено, що у травні 2019 року їй було направлено лист-попередження в якому було повідомлено про необхідність звільнити самовільно зайняте житлове приміщення за вищевказаною адресою, але його було проігноровано. 
 
Ураховуючи наведене, Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація просила суд виселити ОСОБА_1 зі вказаної квартири без надання іншого житлового приміщення.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31 травня 2021 року у складі судді Пономаренко Н. В. позов Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації задоволено.
Виселено ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого приміщення.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 не має правових підстав для зайняття спірної квартири, відповідного рішення про надання відповідачу житлової площі для проживання не приймалося, ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення, видавався на іншу особу, на неї не видався. Крім того, встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за іншою адресою.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Київського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 травня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що проживання ОСОБА_1 у спірній квартирі з грудня 1995 року по даний час є тривалим часом проживання особи в житлі і є достатньою самостійною підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), а тому виселення її з відповідного житла без надання іншого є невиправданим втручанням в приватну сферу особи.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у серпні 2023 року до Верховного Суду, Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить постанову Київського апеляційного суду                                    від 27 квітня 2023 року скасувати та залишити в силі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 травня 2021 року.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судове рішення апеляційного суду є помилковим, оскільки судом не враховано судових рішень в іншій справі                                 № 761/27875/16-ц (зокрема й Верховного Суду), в яких було встановлено, що ОСОБА_1 вселилася в спірну квартиру безпідставно та їй вже було відмовлено у праві користування цією квартирою.
Крім того, не було надано належної правової оцінки тому, що ОСОБА_1 зареєстрована за іншою адресою, тобто в неї є інше житло, співвласником якого вона є.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційні скарги
 
У жовтні 2023 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що викладені в ній доводи є помилковими, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, тому просить залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 вересня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
 
22 вересня 2023 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 01 лютого 2024 року справу призначено до розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 грудня 2010 року № 1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві» (далі - Розпорядження) визначено перелік підприємств, організацій та установ, майно яких віднесено до сфери управління Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації.
 
У додатку № 10 таблиці 5 Житлове господарство пункт 124 будинок АДРЕСА_6 передано до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації.
 
З 18 квітня 1995 року до теперішнього часу ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
 
У травні 2019 року відповідачу було направлено лист-попередження в якому її було повідомлено про необхідність звільнити самовільно зайняте житлове приміщення, а саме квартиру АДРЕСА_1 , але його було проігноровано.
 
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 19 жовтня 2017 року у справі                            № 761/27875/16-ц апеляційну скаргу представника Шевченківської районної                               в м. Києві державної адміністрації - Садикової О. Ю., задоволено, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, Київської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням та визнання наймачем за договором найму відмовлено.
 
Постановою Верховного Суду від 04 лютого 2020 року касаційну скаргу                ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2017 року - без змін.
 
При цьому, постановою Верховного Суду від 04 лютого 2020 року та рішенням Апеляційного суду від 19 жовтня 2017 року було встановлені наступні обставини:
 
10 січня 1990 року виконавчий комітеті Київської міської ради народних депутатів видав ОСОБА_4 ордер № 110 на зайняття квартири АДРЕСА_1 . У вказаному ордері вказано, що жиле приміщення надається на сім`ю у складі трьох осіб: наймач - ОСОБА_4 , його мати - ОСОБА_2 та його батько - ОСОБА_3 .
 
Станом на день розгляду справи квартира АДРЕСА_1 не приватизована, є комунальною власністю і обліковується на балансі Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району у м. Києві».
 
08 грудня 1995 року ОСОБА_4 і ОСОБА_1 уклали шлюб.
 
Батьки наймача квартири: ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , померли ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно, а сам ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
10 травня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківської районної                                      в м. Києві державної адміністрації із заявою про визнання її наймачем квартири                  АДРЕСА_1 . Листом від 10 червня 2016 року Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація повідомила про винесення питання на засідання районної громадської комісії з житлових питань та прийняття за наслідками його розгляду рішення про відмову у задоволенні заяви, так як ОСОБА_1 за вказаною адресою не зареєстрована, в ордері на жиле приміщення, як член сім`ї наймача, не значиться, квартира не приватизована.

 

2.    Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
 
Підставами касаційного оскарження зазначеного судового рішення Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація вказує неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 761/27875/16-ц, від 08 липня 2020 року у справі № 554/5628/15-ц, від 20 жовтня 2021 року у справі № 760/5955/17,                                      від 27 березня 2023 року у справі № 758/16511/18, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Касаційна скарга Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.
 
Відповідно до статті 18 ЖК України управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником.
 
Згідно із частиною першою статті 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.
 
Згідно із частиною першою статті 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.
 
Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення (частина третя статті 116 ЖК України).
 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
 
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
 
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). 
 
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
 
Частиною четвертою статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
 
Встановивши, що  ОСОБА_1  не має правових підстав для зайняття спірної квартири, відповідного рішення про надання їй житла для проживання не приймалося, ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення, видавався на іншу особу, відповідач доказів, які свідчили б про правомірність зайняття нею квартири АДРЕСА_1 не надала, при цьому вона зареєстрована за іншою адресою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вона на підставі частини третьої статті 116 ЖК України підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову державної адміністрації, суд апеляційної інстанції послався лише на положення Конвенції та практику Європейського суду з прав людини у справах, які не є подібні до цієї, оскільки відповідач з самого початку проживала у спірній квартирі без              будь-якої правової підстави. Тобто, посилання апеляційного суду на порушення     статті 8 Конвенції та практику Європейського суду з прав людини є нерелевантним до обставин, які встановлено у цій справі.
 
Крім того, апеляційним судом не було враховано преюдиційних судових рішень у справі № 761/27875/16-ц, в якій було встановлено відсутність правових підстав для визнання за ОСОБА_1 права користування цією квартирою. Не враховано, що вона має право користування іншим житлом і тому не потребує надання їй такого у зв`язку з виселенням.
 
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 263-265 ЦПК України правильно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, а суд апеляційної інстанції помилково скасував його законне та обґрунтоване рішення.
 
Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
 
Щодо судових витрат 
 
Згідно із частинами першою, сьомою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
Оскільки за подання касаційної скарги підлягало сплаті 3 842 грн та Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією був сплачений судовий збір у достатньому розмірі, а відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи, відповідно звільнена від сплати судового збору, то судові витрати заявнику слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
 
Керуючись статтями 141, 400, 402, 409, 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації задовольнити.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 27 квітня 2023 рокускасувати.
 
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 травня 2021 року залишити в силі.
 
Судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 3 842 грн компенсувати Шевченківській районній в м. Києві державній адміністрації за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді: | Д. Д. Луспеник   І. Ю. Гулейков   Б. І. Гулько   Г. В. Коломієць   Р. А. Лідовець