УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/6569/23 Головуючий у 1-й інст. Чішман Л.М. 
Категорія 93 Доповідач Коломієць О. С.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Коломієць О.С.
суддів                 Талько О.Б., Шевчук А.М. 
з участю секретаря 
судового засідання         Бузган А.Г. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/6569/23 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору – Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Налапко Микола Миколайович 
на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 26 жовтня 2023 року, яка постановлена під головуванням судді Чішман Л.М.
в с т а н о в и в:
У травні 2023 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внести відомості до відповідного актового запису про народження, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частки від заробітку(доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дати подання позову та до досягнення дитиною повноліття.
На обґрунтування позову зазначила, що з 2013 року вона та громадянин Республіки Литва - ОСОБА_2 проживали однією сім`єю та вели спільне господарство за адресою: АДРЕСА_1 , та при цьому не перебували у зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась спільна дитина - син ОСОБА_3 , про що 21.02.2014 року при реєстрації народження дитини у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області складено відповідний актовий запис №530 (свідоцтво про народження НОМЕР_1 ). До народження дитини відповідач зазначав, що в свідоцтві про народження він буде записаний як батько, однак після народження сина їх відносини розладилися і останній відмовився від добровільного написання заяви про визнання батьківства до органу державної реєстрації актів цивільного стану. 
При реєстрації народження дитини, в зв`язку з тим, що вона з відповідачем не перебувала у шлюбі, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадився за її прізвищем та громадянством – ОСОБА_4 , а ім`я та по батькові батька дитини записали за вказівкою матері - ОСОБА_5 , на підставі ст. 135 СК України, що підтверджується Витягом з ДРАЦС №00039353830. 
Через деякий час відповідач переїхав проживати в село Вереси Житомирського району, залишивши позивача разом з дитиною проживати в його квартирі. З часу припинення їх відносин та проживання разом, позивач самостійно утримує дитину. У 2022 році ОСОБА_2 поставив питання щодо їх виселення, тому вона змушена була змінити місце проживання. Відповідач жодної матеріальної допомоги для утримання сина не надає, тому виникло питання встановлення його батьківства відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнення аліментів. Зазначає, що кровну спорідненість з батьком дитини можливо встановити лише шляхом проведення судово-генетичної експертизи, тобто на підставі висновку експерта. Також батьківство може бути підтверджене актовим записом про народження дитини та інформацією про те, на якій підставі були внесені відомості про батька дитини. Зазначає, що, оскільки відповідач відмовляється визнати дитину, тому внести запис про нього як батька дитини в позасудовому порядку є неможливим. На день подачі позову батько у добровільному порядку не бере участі в утриманні сина, хоча є фізично здоровим, працездатним чоловіком та може виконувати свій обов`язок по утриманню дитини. Інших зобов`язань по сплаті аліментів не має, місце його роботи їй невідоме. Вважає, що розмір аліментів має становити 1/3 частки від заробітку (доходу) відповідача.
Представник позивача разом з позовною заявою подав до суду заяву про призначення судово-генетичної експертизи. Необхідність призначення експертизи обґрунтовував тим, що між позивачем та відповідачем існують непорозуміння щодо батьківства.
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 26 жовтня 2023 року призначено по справі судово-біологічну експертизу молекулярно-генетичного аналізу ДНК для визначення кровної спорідненості, на вирішення якої поставлено питання:
1. Чи є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ?
Проведення експертизи доручено судовим експертам Обласного бюро судово-медичної експертизи Житомирської обласної ради (10008, м. Житомир, вул. Князів Острозьких, 131). Витрати по проведенню експертизи покладено на позивача ОСОБА_1 . Зобов`язано при отриманні виклику сторонам по справі ОСОБА_1 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з`явитися до Обласного бюро судово-медичної експертизи Житомирської обласної ради в узгоджений між ними та експертами день. Провадження по справі на час проведення експертизи зупинено.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_6 , інтереси якого представляє адвокат Налапко Микола Миколайович, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ні в позовній заяві, ні під час розгляду справи не здобуто доказів, що між позивачем та відповідачем існували будь-які відносини, які могли потягнути за собою народження дитини, апелянт заперечує своє батьківство стосовно дитини позивача. Зазначає, що доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання батьківства. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони по справі не перебували у зареєстрованому шлюбі та проживали кожен зі своєю сім`єю. Вважає, що для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Зазначає, що при аналізі норм чинного законодавства, можна прийти до висновку про те, що у справі відсутні будь-які підстави для призначення судом експертизи.
Правом подати відзив на апеляційну скаргу позивач не скористалась.
Представник третьої особи подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без їх участі та вирішити питання згідно матеріалів справи, із урахуванням наданих роз`яснень, інтересів дитини та вимог чинного законодавства України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Задовольняючи клопотання представника позивача про призначення судово-біологічної експертизи молекулярно-генетичного аналізу ДНК, суд першої інстанції керувався ст. 103 ЦПК України та виходив з того, що предметом доказування у вказаній справі є наявність чи відсутність біологічного зв`язку між відповідачем та дитиною, тому для з`ясування вказаних обставин, які мають істотне значення для вирішення справи потрібні спеціальні знання, якими володіє експерт.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 2 ст. 102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.
Відповідно до ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Отже, судова експертиза призначається у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.
Пленум Верховного Суду України в Постанові № 5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», а саме в п. 17 роз`яснив, що при вирішенні питання про призначення експертизи суди повинні керуватися статтями 143-150 ЦПК (в попередній редакції), Законом України від 25 лютого 1994 року N 4038-XII «Про судову експертизу», Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року N 53/5, разом з Науково-методичними рекомендаціями з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень. Відтак, при ухваленні рішення щодо призначення судової експертизи в справі суд, з метою правильного та оперативного виконання судового рішення, повинен керуватися положеннями діючого, на момент вчинення відповідної процесуальної дії, законодавства, з обов`язковим врахуванням додаткових інструкцій, роз`яснень, правил, які регулюють відповідне питання.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.
Висновок експерта є одним із видів доказів і має відповідати критеріям належності і допустимості доказів. Тому, розглядаючи клопотання про призначення експертизи, суд має його задовольнити саме у випадку, якщо обставини, про з`ясування яких заявлене клопотання, мають значення для справи та якщо їх з`ясування потребує спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо та лише для встановлення даних, які входять в предмет доказування у справі.
Як вбачається із матеріалів справи, предметом позовних вимог ОСОБА_1 є визнання батьківства ОСОБА_2 щодо дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).
При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання, та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.
Колегія суддів приходить до висновку, що, оскільки неможливо достовірно встановити факт походження дитини без проведення судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи, а відповідач повністю заперечує своє батьківство стосовно дитини позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для призначення у справі судово-біологічної експертизи молекулярно-генетичного аналізу ДНК .
Підставою для визнання батьківства є належні і достатні відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.
Отже, встановлення обставин походження дитини може бути встановлено судом на підставі будь-яких доказів, що надані сторонами у справі.
Правові висновки щодо переважного доказового значення судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи для категоричного висновку про визнання батьківства висловлені, зокрема, в постановах Верховного Суду № 592/4443/17 від 18.03.2020 року та № 201/11183/16-ц від 06.05.2020 року.
У рішенні «Калачова проти Російської Федерації» (№ 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.
За приписами статті 104 ЦПК України, про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.
Відповідно до ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Згідно з  положеннями ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої  встановлено статтею  126  цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України . Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.
З огляду на викладене, враховуючи предмет позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що існують підстави для задоволення клопотання представника позивача про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.
Ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстави для її скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.
Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Налапко Микола Миколайович, залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 26 жовтня 2023 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 
Повний текст постанови складено 11 січня 2024 року.

Головуючий Судді