ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Князів Острозьких, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6aa.court.gov.ua

Головуючий у першій інстанції: Скалозуб Ю.О.
                                                                                                      Суддя-доповідач: Епель О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  14 лютого 2024 року                       Справа № 620/11558/23

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді                      Епель О.В., 
суддів:                                              Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року у справі 

за позовом            ОСОБА_1 

до                     Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській 
                              області, Головного управління Пенсійного фонду України 
                              в Чернівецькій області

про                     визнання протиправним та скасування рішення 
                              і зобов`язання вчинити дії, 

В С Т А Н О В И В :

          Історія справи.
          1. ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - Відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі - Відповідач-2), в якому просив:
          - визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Чернівецькій області № 254050005679 від 04.07.2023 про відмову у призначенні Позивачу пенсії за віком на пільгових умовах; 
          - зобов`язати ГУ ПФУ в Чернігівській області зарахувати до пільгового стажу Позивача період роботи в Костянтинівському заводі «Автоскло» на посаді набірника скломаси з 04.07.1988 по 02.08.1993; 
          - зобов`язати ГУ ПФУ в Чернігівській області призначити ОСОБА_1  пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 27.06.2023.
2. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року в задоволенні позову відмовлено повністю.
Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 працював на посаді набирача скломаси, яка віднесена до Списку №1, але записи його трудової книжки не підтверджують повної зайнятості на вказаній роботі зі шкідливими умовами праці, що є визначальною підставою для набуття права на пенсію на пільгових умовах. 
При цьому, суд зазначив, що Позивачем факт такої зайнятості не доведено і доказів на їх підтвердження не надано, в тому числі, при поданні до пенсійного органу заяви про призначення пенсії від 27.06.2023.
Разом з тим, суд зауважив, що за змістом Списків №  1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, право на пенсію на пільгових умовах мають робітники зайняті повний робочий день, так і робітники, зайняті 50 і більше відсотків робочого часу (про що зауважено в самому списку за відповідною посадою), а тому віднесення займаної посади до Списку №1 не може бути безумовною підставою для призначення пенсії на пільгових умовах.
3. Не погоджуючись з таким рішенням суду, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення позову в повному обсязі, наполягаючи на наявності достатніх правових підстав для зарахування до його пільгового стажу для призначення пенсії віком спірного періоду роботи. 
При цьому, Апелянт зазначає, що він позбавлений можливості надати уточнюючу довідку щодо спірного періоду роботи, оскільки відповідне підприємство ліквідовано і місцезнаходження його первинної документації не встановлено. На підтвердження таких доводів Апелянт посилається на судове рішення у справі № 620/1238/22, яке набрало законної сили.
Водночас, на переконання Апелянта, такі обставини не можуть бути підставою для позбавлення його конституційного права на належне пенсійне забезпечення.
З цих та інших підстав Апелянт вважає, що рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.
           4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2023 та від 18.12.2023 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.
5. Відповідачем - ГУ ПФУ в Чернівецькій області подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити таку скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів Апелянта та правильності висновків суду першої інстанції.
У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу від іншого Відповідача не надходив.
6. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.
7. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до трудової книжки Позивача НОМЕР_1 від 17.07.1985, ОСОБА_1 був прийнятий 04.07.1988 до Костянтинівського заводу «Автоскло» на посаду набірника скломаси на підставі наказу №126 від 01.07.1988. 
У зв`язку із введенням нових тарифних умов оплати праці ЕТСК 1985 Позивачу було встановлено 4 розряд набірника скломаси цеху №5 (наказ №6а від 02.01.1989, запис №9); присвоєно 5 розряд набірника скломаси в цех №5 (розпорядження №96 від 26.06.1991, запис №10), а 02.08.1993 позивач звільнений із займаної посади за власним бажанням, відповідно до наказу №146 (запис № 11).
14.06.2021 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії.
Листом від 17.12.2021 Відповідач повідомив Позивача, що рішенням №  254050005679 від 15.12.2021 йому відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки період роботи з 04.07.1988 по 02.08.1993 не зараховано до наявного в нього страхового стажу через неможливість прочитати печатку при звільненні. При цьому, позивачу рекомендовано для зарахування даного періоду роботи надати уточнюючу довідку про періоди роботи, видану підприємством на підставі первинних документів за час виконання робіт.
Не погодившись із вказаним рішенням територіального органу Пенсійного фонду України, Позивач звернувся до суду.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.05.2022 у справі № 620/1238/22, яке набрало законної сили 21.06.2022, позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частковою, зокрема, скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №2 54050005679 від 15.12.2021 щодо відмови у призначенні пенсії за віком; зобов`язано   Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи у Костянтинівському заводі «Автоскло» на посаді набірника скломаси з 04.07.1988 по 02.08.1993; зобов`язано   Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.06.2021 про призначення пенсії за віком з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області №254050005679 від 04.07.2023 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, про що повідомлено останнього листом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 10.07.2023.
Із рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області № 254050005679 від 04.07.2023 вбачається, що страховий стаж Позивача становить 31 рік 10 місяців 1 день, вік заявника 56 років, пільговий стаж не визначено. Також зазначено, що документами не підтверджено право на зниження пенсійного віку, відсутня уточнююча довідка, передбачена пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки.
8. Позивач, вважаючи порушеним своє право на призначення пенсії за віком та вважаючи протиправним вищевказане рішення органу ПФУ, звернувся до суду з цим позовом.
9. Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №  1788-XII) та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-ІV), Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58), постановою Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 № 301 (далі - Постанова № 307).
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно до статті 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону, за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди, особам зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Відповідно до частини 1 статті 114 Закону №  1058-ІV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
При цьому, у пункті 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058-ІV закріплено, що працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за  списком № 1  виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим  частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи; жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.
Відповідно до п. «а» ст. 13 Закону № 1788-ХІІ на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за  списком № 1  виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.
Тобто, для призначення пенсії позивачеві за Списком № 1 на підставі статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» необхідна наявність сукупності таких складових: 1) досягнення 50 років; 2) наявність страхового стажу не менше 25 років; 3) з них не менше 10 років на роботах, передбачених Списком № 1.
Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ установлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Згідно з 2.4 Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до п. 2.6 Інструкції № 58, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції № 58).
Відповідно до Постанови № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Висновки суду апеляційної інстанції.
10. Системний аналіз викладених правових норм надає підстави дійти висновку, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок та відповідальність за збереження первинної документації підприємства на адміністрацію підприємств, тому неналежне ведення трудової книжки та/або втрата первинної документації не може позбавити особу права на включення спірного періоду роботи до її страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням відповідного стажу.
11. При цьому працівник не може нести відповідальність за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому наявність недоліків у заповненні трудової книжки не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду, від 06.04.2022 у справі № 607/7638/17.
12. Перевіряючи доводи Апелянта, колегія суддів звертає увагу на те, що у трудовій книжці Позивача містяться всі необхідні записи про роботу у спірний період і такі записи є належними та допустимими доказами на підтвердження його трудового стажу.
Більш того, необхідність врахування відповідного трудового стажу до стажу Позивача для призначення пенсії за віком установлена судовим рішенням у справі №620/1238/22, яке набрало законної сили та має преюдиціальне значення для вирішення цієї справи, згідно зі ст. 78 КАС України.
У своїх висновках, викладених в рішеннях від 28.11.1999 по справі «Brumarescu v. Romania» («Брумареску проти Румунії») та від 24.07.2003 по справі «Ryabykh v. Russia» («Рябих проти Росії»), Європейський суд з прав людини зазначив, що одним з основоположних аспектів принципу верховенства права є юридична визначеність, яка передбачає, що в разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, яке набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.
13. З огляду на викладене, судова колегія вважає, що в цьому випадку наявні достатні та необхідні правові підстави для визнання наявності в Позивача пільгового стажу за період роботи у Костянтинівському заводі «Автоскло» на посаді набірника скломаси з 04.07.1988 по 02.08.1993, що становить 5 років 30 днів, що є пільговим періодом та віднесений до Списку 1 і складає більше половини від необхідних 10 років.
Тому, оскаржуване Позивачем рішення ГУ ПФУ в Чернівецькій області №254050005679 від 04.07.2023 про відмову у призначенні Позивачу пенсії за віком на пільгових умовах є протиправним та підлягає скасуванню.
14. Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову в цій справі.
15. Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
16. Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову в цій справі.
17. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.
18. Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування
19. Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року - скасуванню, позов - задоволенню.
20. Розподіл судових витрат.
          Щодо відшкодування Позивачу понесених ним витрат на сплату судового збору.
          Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
          Отже, з огляду на результат вирішення цієї справи судом апеляційної інстанції, понесені Позивачем витрати на сплату судового збору, а саме 1073,60 грн за подання позовної заяви та 1610,40 грн - за подання апеляційної скарги (разом 2684,00 грн) підлягають відшкодуванню на його користь солідарно за рахунок бюджетних асигнувань Відповідачів, тобто по 1342,00 грн з кожного з них.
          Щодо відшкодування Позивачу понесених ним витрат на правничу допомогу.
          Так, відповідно до частин першої, другої статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
          Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
          Згідно з частинами першою, другою, третьою, четвертою, п`ятою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
          За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
           1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
           2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
          Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
          Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
          Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
          У пунктах 4, 6, 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.05.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
          Представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
          Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
          Відповідно до пункту 3 частини першої та частини третьої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
          Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
          Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що витрати на правничу допомогу є одним з видів судових витрат і адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право позивача на відшкодування понесених документально підтверджених ним витрат на правничу допомогу.
          Разом з тим, апеляційний суд враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від     12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», у справі «East/West Alliance Limited» проти України» та «Ботацці проти Італії» (заява № 34884/97, п. 30), в яких ЄСПЛ, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
          Колегія суддів установила, що 05.01.2022 між Позивачем і Адвокатським бюро «Лариси Зарічної» укладено договір про надання адвокатських послуг, предметом якого є надання правової допомоги /т.1 а.с.20-21/.
          На підставі вказаного договору та відповідного до його умов Позивачу було надано відповідні послуги в суді першої та апеляційної інстанцій, що підтверджується актами виконаних послуг від 01.08.2023, від 20.11.2023 і квитанціями про сплату за них від 01.08.2023 на суму 3500,00 грн, від 15.11.2023 на суму 3500,00 грн /т.1 а.с.23, 25, 75, 76/.
          Тобто, загальний розмір витрат на правничу допомогу, який Позивач просить йому відшкодувати складає 7000,00 грн.
          Апеляційний суд, проаналізувавши всі вказані документи в їх сукупності, вважає, що заявлені Позивачем витрати на правничу допомогу є завищеними і неспівмірними зі складністю питання, яке було предметом судового дослідження в цій справі, обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, який реально потребується для їх виконання. 
          З огляду на це, колегія суддів вважає, що заявлені Позивачем витрати на правничу допомогу підлягають зменшенню із заявлених 7000,00 грн до 5000,00  грн.
          При цьому, судова колегія враховує висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 02.06.2022 у справі № 160/6899/20, про те, що визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
          Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення «гонорару успіху» у справі яка розглядається є розумність заявлених витрат. Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат.
          Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що понесені Позивачем витрати на правничу допомогу підлягають відшкодуванню на його користь в межах суми 5000,00 грн солідарно за рахунок бюджетних асигнувань Відповідачів, тобто по 2500,00 грн з кожного з них.
          Керуючись ст.ст. 134, 139, 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року - скасувати та ухвалити постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії - задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області № 254050005679 від 04.07.2023 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.
Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи в Костянтинівському заводі «Автоскло» на посаді набірника скломаси з 04.07.1988 по 02.08.1993 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 27.06.2023.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (код ЄДРПОУ 21390940) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені ним витрати на сплату судового збору в розмірі 1342,00 (одна тисяча триста сорок дві) грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 2500,00 (дві тисячі п`ятсот)  грн.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (код ЄДРПОУ 40329345) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені ним витрати на сплату судового збору в розмірі 1342,00 (одна тисяча триста сорок дві) грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 2500,00 (дві тисячі п`ятсот)  грн.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Судове рішення виготовлено 14 лютого 2024 року.

Головуючий суддя                                                  О.В. Епель

Судді:                                                                      О.В. Карпушова

                                                                                Є.І. Мєзєнцев