Справа № 144/494/23
Провадження № 22-ц/801/110/2024
Категорія: 77
Головуючий у суді 1-ї інстанції Герман О. С.
Доповідач:Ковальчук О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2024 року	Справа № 144/494/23	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з
розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчука О. В.,
суддів : Шемети Т. М., Берегового О. Ю.,
за участі секретаря Луцишина О.П., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницького обласного центру зайнятості про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
за апеляційною скаргою Вінницького обласного центру зайнятості на ухвалу Теплицького районного суду Вінницької області про роз`яснення судового рішення, постановлену 30 жовтня 2023 року у смт. Теплику суддею цього суду Германом О. С.,

В С Т А Н О В И В:
У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Вінницького обласного центру зайнятості про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
21 червня 2023 року рішенням Теплицького районного суду Вінницької області позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ від 14 березня 2023 року №254-к про звільнення ОСОБА_1 з посади провідного фахівця відділу надання соціальних послуг Теплицької районної філії Вінницького обласного центру зайнятості. Поновлено його на роботі у Вінницькому обласному центрі зайнятості. Стягнуто з Вінницького обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 березня 2023 року до дня поновлення його на роботі. Вирішено питання розподілу судових витрат щодо судового збору.
17 жовтня 2023 року постановою Вінницького апеляційного суду апеляційну скаргу Вінницького обласного центру зайнятості залишено без задоволення, а рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 21 червня 2023 року - без змін.
У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про роз`яснення рішення від 21 червня 2023 у вказаній цивільній справі, обґрунтовуючи її тим, що зазначене рішення є не зовсім зрозумілим в частині стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 15 березня 2023 року до дня поновлення його на роботі. При подачі позову ОСОБА_1 зазначав, що відповідно до повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні з Вінницького ОЦЗ №07-50-64/23 від 14 березня 2023 року розмір його середнього місячного заробітку із 01 січня 2023 року по 28 лютого 2023 року становив 12 879, 93 грн. (42 робочі дні), тобто середньоденний розмір його заробітної плати становив 613, 33 грн. 
За розрахунком ОСОБА_1 розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу із 15 березня 2023 року по 21 червня 2023 року (71 робочий день) становить 43 546, 43 (71 робочий день х 613, 33 грн.).
Пославшись на викладене, ОСОБА_1 просив роз`яснити рішення від 21 червня 2023 у вказаній цивільній справі в частині стягнення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
30 жовтня 2023 року ухвалою Теплицького районного суду Вінницької області вказану заяву ОСОБА_1 задоволено. Роз`яснено, що рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 21 червня 2023 року стягнуто з Вінницького обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 березня 2023 року по 21 червня 2023 року, що становить 43 546, 43 грн. 
       Не погодившись із постановленою ухвалою, Вінницький обласний центр  зайнятості, пославшись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, в апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу скасувати  та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні зазначеної заяви  ОСОБА_1 . Зокрема скаржник посилається на те, що позивачем не було доведено обставин, що стосуються стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки позивачем не було подано із позовною заявою довідку про заробітну плату, за допомогою якої можна було б обчислити  середню заробітну плату за два останні повністю відпрацьовані місяці та яка б слугувала підставою для визначення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідачем було подано касаційну скаргу на рішення  Теплицького районного суду Вінницької області від 21 червня 2023 року та на постанову  Вінницького апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року. 
У поданому на апеляційну скаргу відзиві позивач зазначив, що оскаржувану ухвалу вважає законною та обґрунтованою, а тому просить апеляційний суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. У ньому ОСОБА_1 вказує на те, що зміна рішення суду від 21 червня 2023 року під час постановлення оскаржуваної ухвали не відбулась. Дана апеляційна скарга направлена на затягування виконання судового рішення. 
Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, з таких підстав.
Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає цим вимогам.
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може викликати учасників справи, державного чи приватного виконавця в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розглядові заяви про роз`яснення рішення.
Зі змісту зазначеної статті вбачається, що незрозумілим є рішення суду, в якому припускається декілька варіантів тлумачення. Таким чином, приводом для роз`яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання.
У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що відповідно до ст. 221 ЦПК України (2004 року) роз`яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання.
Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.
Отже, роз`яснення судового рішення спрямоване на його викладення у більш зрозумілій формі та здійснюється судом без зміни його змісту та в межах тих питань, які були предметом судового розгляду.
Проаналізувавши вимоги заяви ОСОБА_1 та її обґрунтування, а також зміст вказаного рішення, враховуючи положення ст. 271 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 21 червня 2023 року підлягає роз`ясненню у визначений заявником спосіб. 
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було доведено обставин, що стосуються стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки позивачем не було подано із позовною заявою довідку про заробітну плату, за допомогою якої можна було б обчислити середню заробітну плату за два останні повністю відпрацьовані місяці та яка б слугувала підставою для визначення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не приймаються до уваги апеляційним судом, адже вони зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, які викладені у рішенні від 21 червня 2023 року. Такі доводи містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду першої інстанції під час ухвалення рішення по суті спору, натомість відповідач свій розрахунок ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду на надав, а складений позивачем розрахунок не спростував. Крім того, апеляційна скарга Вінницького обласного центру зайнятості не містить посилань на те, що відповідач не погоджується із наданим ОСОБА_1 розрахунком розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
Твердження скаржника про те, що ним було подано касаційну скаргу на рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 21 червня 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки із Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що 07 грудня 2023 року ухвалою Верховного Суду відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Вінницького обласного центру зайнятості на рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 21 червня 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року у цій справі (https://reyestr.court.gov.ua/Review/115476373). 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу Теплицького районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2023 року  - без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Вінницького обласного центру зайнятості залишити без задоволення, а ухвалу Теплицького районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2023 року - без змін.
Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.
Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий                                                                       О. В. Ковальчук

Судді :                                                                            Т. М. Шемета 

                                                                                                       О. Ю. Береговий