Справа № 168/495/23 	Головуючий у 1 інстанції: Сухоручко Ю. О. 	
Провадження № 22-ц/802/115/24  	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
18 січня 2024 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,
з участю:
секретаря судового засідання - Савчук О. В.,
представника позивача - ОСОБА_6.,
представника третьої особи - ОСОБА_19.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку  цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дубечненської сільської ради, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про встановлення факту прийняття спадщини, за апеляційною скаргою позивачки ОСОБА_1 , поданою в її інтересах представником ОСОБА_6 , на рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 09 листопада 2023 року,
                                       В С Т А Н О В И В:
       У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що її батьки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебували в зареєстрованому шлюбі та проживали у власному житловому будинку по АДРЕСА_1 . В спільному шлюбі мали трьох дітей: її - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ), (позивачка), та сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (загинув ІНФОРМАЦІЯ_5 ). 
ІНФОРМАЦІЯ_6 помер батько позивачки, після смерті якого відкрилася спадщина на частину спірного будинковолодіння. 
Позивачка вказує, що її мама ОСОБА_8 прийняла спадщину у встановленому на той час законодавством порядку шляхом вступу в управління, володіння та нагляду за спадковим майном із серпня 1993 року, але не оформила спадкових прав.
Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_7 померла спадкодавець мати ОСОБА_8 , після смерті якої відкрилася спадщина на будинковолодіння.
Позивачка вважає, що вона та її брат ОСОБА_10 , який проживав з матір`ю, прийняли спадщину шляхом вступу в управління, володіння та нагляду за спадковим майном з березня 2000 року.
Зокрема вказує, що вона особисто здійснила поховання матері ОСОБА_8 . У період із березня 2000 року до 5 травня 2019 року вона, проживаючи в Білорусіїї , часто приїжджала в село Дубечне, проживала в батьківському будинку, користувалася майном та посудом, підтримувала брата матеріально, обробляла присадибну земельну ділянку, виділяла кошти на ремонт будинку, оплачувала за спожиту електроенергію та інше. 
Отже, позивач вважала, що після смерті спадкодавця спадщина належить їй і брату, бо вони вступили у фактичне управління, володіння та нагляд за спадковим майном.
У травні 2023 року позивач зверталася до державного нотаріуса Старовижівської державної нотаріальної контори для відкриття спадщини за законом та заведення спадкової справи після смерті спадкодавця. Однак, нотаріусом було відмовлено у відкритті спадщини та заведенні спадкової справи, оскільки нею не подано відповідних документів, які би підтверджували факт прийняття спадщини у шестимісячний термін після смерті спадкодавця. При цьому, було роз`яснено, що питання щодо встановлення факту прийняття спадщини за законом може бути вирішено в судовому порядку.
На підставі наведеного ОСОБА_1 просила суд встановити факт прийняття нею спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 09 листопада 2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із даним рішенням суду,  ОСОБА_1  через свого представника ОСОБА_6  подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просила скасувати рішенння суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення її вимог. В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_6 наводить доводи, ідентичні викладеним у позовній заяві, та вказує, що судом при ухваленні рішення про відмову в її позові помилково не взято до уваги пояснення свідків, а також інші докази, зокрема фотографії із зображенням пам`ятника, який було встановлено за її кошти, та які підтверджують факти її приїздів в Україну до батьківського будинку.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із того, що у справі відсутні відомості про подання позивачкою заяви до нотаріуса у визначений законом строк про прийняття спадщини та позивачкою ОСОБА_1 не було доведено належними та допустимими доказами факту вступу в управління чи володіння спадковим майном у шестимісячний строк після смерті матері ОСОБА_8 , яка помера ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду та вважає, що зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджено Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, відповідно до якого 03.02.1956 року зареєстровано шлюб між даними особами (а.с.10). 
За час шлюбу подружжя побудувало житловий будинок по АДРЕСА_1 . 
У даному шлюбі вони мали трьох дітей: сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ), дочку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( позивачку) та сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (загинув ІНФОРМАЦІЯ_5 ), що вбачається з актового запису про народження № 14, свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (а.с.11-12, 26).
ІНФОРМАЦІЯ_6 помер батько позивачки ОСОБА_7 , після смерті якого відкрилася спадщина на будинковолодіння. 
Як убачається із відповіді на адвокатський запит Дубечненської сільської ради № 601/02.05/2-23 від 01.08.2023 р., на момент смерті ОСОБА_7 в житловому будинку були зареєстровані його дружина ОСОБА_8 та син ОСОБА_10 
ОСОБА_8 та ОСОБА_10 прийняли спадщину у встановленому на той час законодавством порядку - шляхом вступу в управління, володіння та нагляду за спадковим майном із серпня 1993 року, але не оформили своїх спадкових прав.
Інші спадкоємці не зверталися у шестимісячний строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. 
ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ОСОБА_8 , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно.
На момент смерті ОСОБА_8 у житловому будинку були зареєстровані: син ОСОБА_10 та онука ОСОБА_2 (третя особа у даній справі).
З довідки Дубечненської сільської ради від 15.03.2023 року вбачається, що згідно з погосподарськими книгами сільської ради по селу Дубечне рахується господарство ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , котра була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 . Спадкодавець до дня смерті проживала із сином ОСОБА_10 та онукою ОСОБА_2 . Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_8 є її син ОСОБА_10 , який прийняв спадщину шляхом вступу в управління спадковим майном на час відкриття спадщини. ОСОБА_10 не оформив своїх спадкових прав, так як помер ІНФОРМАЦІЯ_9 . Спадкодавець до дня смерті проживав з дочками ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_10 є його дочки ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , які прийняли спадщину шляхом спільного проживання на час відкриття спадщини (а.с.44). 
Довідкою Дубечненської сільської ради Ковельського району Волинської області від 23.06.2022 року встановлено, що згідно з погосподарською книгою Д-8 за 2022 рік житловий будинок з господарськими будівлями та присадибна земельна ділянка, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , належать ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 . В житловому будинку зареєстровані: дочка ОСОБА_2 , 1996 року народження, дочка ОСОБА_3 , 2001 року народження. Без реєстрації на день смерті ОСОБА_10 фактично проживали ОСОБА_4 , 1973 р.н., ОСОБА_15 , 1999 р.н. ОСОБА_10 разом із ОСОБА_4 вели спільне підсобне господарство (а.с. 43).
З копії спадкової справи № 58/2022 до майна померлого ОСОБА_10 встановлено, що із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_10 до нотаріуса звернулася його донька ОСОБА_2 , (а.с.143 зворот). Із заявами про відмову від прийняття спадщини в користь сестри ОСОБА_2 звернулися доньки ОСОБА_16 та ОСОБА_3 ( а.с.149-150).
Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п.п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.
Як зазначено в п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995  «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заява про встановлення факту прийняття спадщини може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. У тому ж разі, коли всі необхідні документи були, але у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, заінтересована особа може звернутись до суду не з заявою про встановлення факту прийняття спадщини, а зі скаргою на відмову вчинити нотаріальну дію.
При вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень ЦК України, згідно з якими діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. 
Суд першої інстанції правильно вказав, що спірні правовідносини щодо прийняття спадщини виникли до набрання чинності ЦК України 01 січня 2004 року, оскільки спадкодавець ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , тому підлягають застосуванню положення ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин.
Статтею 548 ЦК Української РСР (яка була чинна на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_8 ) визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.
Згідно із ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
За ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (в тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року у справі №631/1153/13-ц (провадження № 61-26750св18) зазначено: «Згідно зі ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.
Прийняття спадщини може підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані, тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась».
Оскільки спадкоємець ОСОБА_8 її син ОСОБА_10 фактично проживав разом із нею на момент її смерті, продовжував проживати в спірному будинку до своєї смерті та вступив в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців після смерті спадкодавця, тому він вважається таким, що прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_8 .
У постанові Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 559/4056/13-ц (провадження № 61-3745св23), з посиланням на постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2020 року в справі № 348/618/15-ц (провадження № 61-9592св19) зазначено, що: «З урахуванням змісту статті 76 ЦПК України прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном може підтверджуватися будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього».
З урахуванням наведеного, прийняття спадщини може бути підтверджено діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать про те, що в шестимісячний строк із дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном або подали державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що вона та її покійний брат ОСОБА_10 прийняли спадщину шляхом вступу в управління, володіння та нагляду за спадковим майном з березня 2000 року.
Як встановлено судом, відповідно до паспорту позивачки, ОСОБА_1 є громадянкою республіки Білорусь (а.с. 18-21). 
З довідки про укладення шлюбу від 21 січня 2015 року вбачається, що 21 січня 1978 року в Смоленській області Росії ОСОБА_12 з ОСОБА_17 уклала шлюб, який станом на 21 січня 2015 року було розірвано (а.с. 13,14). Зі свідоцтва про укладення шлюбу від 12 жовтня 2005 року вбачається, що ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_18 у м.Бресті в Республіці Білорусь 12 жовтня 2005 р., де і проживає до даного часу ( а.с.17).
На підтвердження обставин щодо прийняття спадщини за законом шляхом вступу в управління, володіння та нагляду за спадковим майном, позивачем долучено повідомлення центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 07 вересня 2023 року, згідно з якою позивачка ОСОБА_1 перетинала кордон України - 04 травня 2019 року (в`їзд), 05 травня 2019 року (виїзд) ( а.с.96).
Жодних інших письмових доказів фактичного прийняття нею спадщини у шестимісячний строк після смерті матері позивачкою суду не надано.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Разом з тим, колегія суддів вважає правильними висновки суду щодо недоведеності обставин отримання будь-якого майна спадкодавця позивачкою ОСОБА_1 , проживання в житловому будинку спадкодавця та догляду за ним і за земельною ділянкою в період із березня 2000 року, частого приїзду в село Дубечне в цей період, користування майном, підтримування в належному стані спадкового майна, обробляння присадибної земельної ділянки, виділення коштів на ремонт будинку, оплачування за спожиту електроенергію та інше, на підставі лише пояснень свідків щодо обставин, які мали місце у період понад 23 роки тому назад, з огляду на зміст письмових доказів, наявних в матеріалах справи, наданих в ідентичному вигляді, оскільки вони не доводять безумовно факт вступу позивачкою в права спадкоємця після смерті матері саме у шестимісячний строк, а відтак вимоги позовної заяви не ґрунтуються на обставинах, наведених в ній, що доведені в суді належними доказами.
Суд правильно вважав, що позивач не довела, що вчинила дії, які б свідчили про її бажання прийняти спадщину, адже перешкод для подачі заяви у встановлений законом строк у неї не було, таким правом на прийняття спадщини вона належним чином не скористалась, тому правові підстави для встановлення факту прийняття спадщини відсутні.
Разом з тим, вказана інформація Державної прикордонної служби України не підтверджує, що позивачка на момент смерті матері та після цього упродовж шести місяців перебувала в Україні. Долучені апелянтом письмові докази щодо перетину державного кордону України (копія її паспорта) підтверджують обставини приїзду позивачки у певні періоди, починаючи з травня 2005 року (а.с.21). 
Також наявні у справі фотографії не можуть свідчити про обставини прийняття позивачкою у шестимісячний строк спадщини після смерті матері.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не впливають на законність та обгрунтованість оскаржуваного судового рішення, а тому не беруться до уваги колегією суддів апеляційного суду і не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції у даній справі. 
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, враховуючи, що відповідно до ст.367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу та перевіряє законність та обгрунтованість судового рішення лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги на вбачається.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , подану в її інтересах представником ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 09 листопада 2023 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді