Справа № 306/1691/23

Закарпатський апеляційний суд

                П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.03.2024                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю секретаря судових засідань Волощук В. І, особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , представника потерпілої ОСОБА_2 – адвоката Бердниченко І. А., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/9622/23, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_1 – адвоката Бухтоярової О. В. та представника потерпілої ОСОБА_2 – адвоката Бердниченко І. А., на постанову судді Свалявського районного суду Закарпатської області від 01.08.2023. 
Цією постановою: 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1 , українка, громадянка України, працююча контролером СТК, визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та на підставі ст. 22 КУпАП звільнена від адміністративної відповідальності, з оголошенням їй усного зауваження, а провадження у справі щодо неї закрито. 
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 823654 від 04.07.2023 та постанови судді 01.08.2023 вбачається, що 23.06.2023 близько 20 год ОСОБА_1 , знаходячись в м. Сваляві по вул. Сонячній, виражалася образливими словами в сторону ОСОБА_2 , чим порушила громадський порядок.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 – адвокат Бухтоярова О. В. просить постанову суду від 01.08.2023 скасувати як незаконну, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що протокол про адміністративне правопорушення та оскаржувана постанова не відповідають фактичним обставинам справи. ОСОБА_2 безпідставно визнана потерпілою, оскільки їй ні моральна, ні фізична, ні майнова шкода завдана не була. В матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 виражалась образливими словами в адресу ОСОБА_2 , як не зазначено в чому полягали образливі слова, внаслідок яких порушувався громадський порядок. Окрім того, у протоколі відображений диск, який в судовому засіданні не оглядався. Звертає увагу на те, що ситуація, яка склалася, виникла через провокаційній систематичні дії ОСОБА_2 , які полягали у використанні території загального користування на власний розсуд з обмеженням прав ОСОБА_1 та її родини, які також користуються цією територією; встановленням камер відеоспостереження для зйомки дворогосподарства ОСОБА_1 без її згоди, що є порушенням приватного життя сім`ї останньої; невжиття достатніх заходів посадовими особами з приводу припинення ОСОБА_2 ведення відеоспостереження та інших дій щодо використанні ОСОБА_2 території загального користування. Вважає, що складу 

-2-

адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, в діях ОСОБА_1 немає, оскільки конфлікт був зумовлений сусідкою ОСОБА_4 , викликаний її особистими неприязним відношенням до ОСОБА_1 , при цьому умислу останньої на порушення саме громадського порядку не встановлено. 
В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_2 – адвокат Бердниченко І. А. просить постанову суду від 01.08.2023 про закриття провадження у справі щодо ОСОБА_1 скасувати та постановити нову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП з накладенням стягнення, передбаченого санкцією цієї статті. В обґрунтування своїх вимог зазначає про незаконність постанови та недотримання судом першої інстанції під час розгляду справи щодо ОСОБА_1 вимог ст. 245, 280 КУпАП. Суд першої інстанції ухилився від розгляду клопотання про допит свідка. Окрім того, судом порушено процесуальні норми права, що призвело до неправильного застосування ст. 22, 34 КУпАП щодо наявності обставин, що пом`якшують відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення, та прийшов до помилкових висновків, які нічим не підтверджені. До того ж судом безпідставно не оглянуто відеозапис з камери відеоспостереження, яка встановлена на території проживання потерпілої та знімає виключно прилеглу до її домоволодіння територію, а не особисту власність ОСОБА_1 . Вказаним відеозаписом підтверджено наявність провокації саме в діях останньої, тому даний доказ є належним і допустимим. Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 ображала потерпілу, доказуючи в той чи інший спосіб, що ОСОБА_2 є неадекватною особою. Також зазначає, що ОСОБА_1 вже не вперше притягується до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, востаннє 19.11.2021 та піддана адміністративному стягненну у виді штрафу. Тому, використання ОСОБА_1 нецензурних висловів є проявом грубого, образливого ставлення до потерпілої. Такі висловлювання знижують рівень людського спілкування та завдають шкоди, ображають людську гідність, тому дії ОСОБА_1 в розумінні диспозиції ст. 173 КУпАП, є протиправними і мають ознаки дрібного хуліганства. 
       Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , яка підтримала апеляційну скаргу та заперечила проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілої, пояснення представника потерпілої ОСОБА_2 – адвоката Бердніченко І. А., яка підтримала подану нею апеляційну скаргу та заперечила проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази, доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника потерпілої – адвоката Бердніченко І. А. задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга захисника-адвоката Бухтоярової О. В. підлягає задоволенню, з таких підстав. 
       Відповідно до положень ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
       Згідно положень ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органи.

-3-

       Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
       Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
       Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.
       Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
       За приписами до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
       Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
       Як вбачається з постанови суду першої інстанції, приймаючи рішення про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, суд виходив з того, що досліджені судом докази підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.
       Однак, на думку апеляційного суду, висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП є необґрунтованим та безпідставним з таких підстав.
       Диспозиція ст. 173 КУпАП передбачає вчинення особою дрібного хуліганства, тобто нецензурної лайки в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок.
       Дрібне хуліганство характеризується умислом, тобто особа, яка здійснює дрібне хуліганство, розуміє, усвідомлює, що своїми діями вона порушує громадський порядок і бажає або свідомо допускає прояв неповаги до суспільства.
       Суть даного правопорушення зводиться до вчинення таких дій, що привели до порушення громадського порядку і спокою громадян.
       Громадський порядок – це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.
       Громадська небезпека дій правопорушників проявляється в тому, що дрібне хуліганство певною мірою дезорганізує весь комплекс суспільних відносин, що склалися, 
-4-

а дії правопорушників спрямовані проти забезпечення нормального життя, суспільно-політичної діяльності громадян. Дрібне хуліганство необхідно відрізняти від таких схожих дій, як самоправство, приниження гідності, нанесення побоїв, або інших проступків, які мають наслідком адміністративну чи кримінальну відповідальність (поява у нетверезому стані у громадських місцях, порушення правил руху, справи приватного обвинувачення, домашнє насильство тощо).
       Також з диспозиції зазначеної норми закону вбачається, що одним з елементів об`єктивної сторони є місце вчинення правопорушення – громадські місця, тобто місця скупчення громадян, проведення громадських заходів тощо.
       Тобто, громадське місце є обов`язковою ознакою, яка підлягає доказуванню під час розгляду справи про адміністративні правопорушення. Громадським місцем визначається вільна в доступі необмеженому колу осіб територія нежитлового та невиробничого призначення, яка використовується для задоволення особистих потреб, у межах якої здійснюється державне регулювання суспільних відносин з охорони громадського порядку.         Отже громадське місце є публічним і знаходиться у вільному доступі для необмеженого кола осіб, незалежно від соціальної, групової чи іншої належності й без будь-яких спеціальних дозволів.
       Об`єктом правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, є суспільні відносини саме у сфері громадського порядку, а для кваліфікації дій особи за цією статтею встановлення хуліганського мотиву є обов`язковим.
       Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого даною нормою, полягає у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому ставленні до громадян та інших діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян
       До поняття «інші подібні дії» слід віднести такі прояви дрібного хуліганства, як: насильницьке вторгнення в громадські місця всупереч забороні певних осіб, покликаних слідкувати за порядком; співання нецензурних пісень, розповідання вульгарних анекдотів групам людей; вигуки, свист під час демонстрації кінофільмів; ґвалт, крики з хуліганських мотивів біля вікон громадян у нічний час; публічне справляння природних потреб у не відведених для цього місцях; поява у громадському місці в оголеному вигляді; самовільне без потреби зупинення комунального транспорту; нанесення непристойних малюнків на тротуари, стіни, паркани, двері чи вчинення написів нецензурного змісту; грубе порушення черг, яке супроводжується ображанням громадян та проявом неповаги до них; знищення або пошкодження з хуліганських мотивів якого-небудь майна у незначних розмірах; зривання афіш, плакатів, газет, оголошень зі стендів; умисна (з бешкетництва) швидка їзда на автомобілях та мотоциклах по калюжах поблизу тротуарів, зупинок, інших місць скупчення людей тощо.
       Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу. Особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені громадський порядок і прагне до цього.
       Хуліганство, як правопорушення, виключається за наявності таких умов: конфлікт має місце між знайомими, на ґрунті особистих неприязних відносин, тобто без мотивів явної неповаги до суспільства. У такому випадку дії сторін у конфлікті визнаються правопорушенням в залежності від шкоди, яка спричинена фактично та від передбачення кримінальної чи адміністративної відповідальності за спричинення такої шкоди.
       Відповідно до абз. 2 п. 15 постанови Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 за відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства (справа № 288/1158/16-к).
       
-5-

       Отже для кваліфікації дій особи, необхідно співставити фактичні обставини події, тобто відповідність конкретного діяння, а також наявні докази із ознаками того чи іншого складу правопорушення, передбаченого у диспозиції статті  КУпАП.
Згідно вимог ст. 256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення, окрім іншого, повинно бути зазначено, зокрема: суть адміністративного правопорушення, тобто яка протиправна, винна дія (бездіяльність), що посягає на громадський порядок і за, що законом передбачена адміністративна відповідальність, ставиться у вину особі; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; інші відомості, необхідні для вирішення справи. 
Всупереч таким вимогам закону, складений щодо ОСОБА_5 протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 823654 від 04.07.2023 вказаним вимогам не відповідає, а тому можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, виходячи з вимог п. 1 ст. 247 цього Кодексу, виключається. 
       Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 823654 від 04.07.2023 вбачається, що 23.06.2023 близько 20 год ОСОБА_1 , знаходячись в м. Сваляві по вул. Сонячній, виражалася образливими словами в сторону ОСОБА_2 , чим порушила громадський порядок.
       Як видно, очевидних фактичних даних на доведення події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП в діях ОСОБА_1 не містять також і додані до протоколу про адміністративне правопорушення письмові докази. 
Крім того, апеляційний суд враховує і те, що в складеному щодо ОСОБА_1 протоколі про адміністративне правопорушення відсутні дані про свідків правопорушення, яке нібито мало місце 23.06.2023 близько 20 год за вищевказаних обставин та не встановлено чи такі були на місці події. 
       Мотивуючи свій висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, суд першої інстанції в оскаржуваній постанові послався на досліджені протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 823654 від 04.07.2023, письмові пояснення ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_6 та інші матеріали справи.
       Згідно оскарженої постанови, в суді першої інстанції ОСОБА_1 заперечувала свою вину, пояснивши, що між нею та ОСОБА_2 існують тривалі неприязні сусідські відносини. Причиною таких відносин є те, що вона проживає з своєю сім`єю в тупиковій вулиці, а ОСОБА_2 є її сусідкою. ОСОБА_2 прибудинкову територію від свого дворогосподарства облагородила таким чином, що зменшує територію дороги та забороняє її сім`ї ставити свій транспортний засіб, гратися дітям тощо. З приводу таких непорозумінь вони обидві неодноразово звертались до різних інстанцій. Крім того, ОСОБА_2 встановила камеру відеоспостереження таким чином, що знімає камерою головний вхід до дворогосподарства та було раніше і всередині дворогосподарства, а з часом відеозйомку виставляє в соціальних мережах. З приводу останнього такого інциденту вона вчинила сварку, оскільки поведінка потерпілої ОСОБА_2 була провокаційною.
       Ці обставини, зазначені ОСОБА_1 , суд першої інстанції належним чином не перевірив під час судового розгляду в сукупності з іншими доказами, що свідчить про неповноту судового розгляду.
       В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердила, що між нею та ОСОБА_2 склались неприязні стосунки, які мали місце і до подій, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, зокрема ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками сусідніх дворогосподарств, і на думку ОСОБА_1 остання використовує територію загального користування на власний розсуд з обмеженням прав ОСОБА_1 та її 
-6-

родини, які також користуються цією територією та вчиняє інші дії щодо використання території загального користування.        У день події, дії ОСОБА_1 були зумовлені саме особистою неприязню до ОСОБА_2 викликаною, зокрема, ситуацією пов`язаною з утриманням території загального користування, а не хуліганським мотивом.
       Ці обставини підтверджуються і показаннями самої потерпілої ОСОБА_2 , відповідно до яких у неї з ОСОБА_1 існують довготривалі неприязні відносини через те, що вона облагородила за парканом своєї земельної ділянки прибудинкову територію, однак ОСОБА_1 їй у цьому постійно перешкоджає. 
       Факт наявності неприязних стосунків, зокрема, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 додатково стверджуються і наданими стороною захисту документами, зокрема: постановою Закарпатського апеляційного суду від 18.05.2023, яким рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 24.03.2021 у частині зобов`язання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не чинити перешкоди ОСОБА_9 та ОСОБА_2 у користуванні власною земельною ділянкою і будинком, що належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_9 та забезпечити вільний доступ у будь-яку пору дня до власних земельних ділянок та будинків через хвіртку в АДРЕСА_2 , ухвала Свалявського районного суду Закарпатської області від 22.04.2021 та додаткове рішення цього ж суду від 26.07.2021 скасовано, а в цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимогах ОСОБА_2 , ОСОБА_9 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , не чинити перешкоди у користуванні земельною ділянкою і будинком, що належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_9 шляхом зобов`язання відповідачів забезпечити позивачам вільний доступ у будь-яку пору дня до власних земельних ділянок та будинків через хвіртку в АДРЕСА_2 , відмовлено. Зазначене судове рішення залишено без змін постановою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 07.02.2024. 
Також про наявність тривалих неприязних стосунків між потерпілою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , свідчать і численні звернення до правоохоронних органів, що підтверджується наданими сторонами витягами з Єдиного реєстру досудових розслідувань, листами, копіями заяв тощо. 
Зазначені вище докази, на переконання апеляційного суду, дозволяють дійти висновку про те, що дії, які ставляться за провину ОСОБА_1 , не призвели до порушення громадського порядку та спокою громадян та свідчать про наявність спору з приводу спільного користування прилеглою до дворогосподарств територією. 
Окрім того, з оглянутого апеляційним судом відеозапису, який був долучений до матеріалів справи та який, на переконання представника потерпілої свідчить про наявність в діях ОСОБА_1 хуліганського мотиву, вбачається, що на ньому зафіксовано як між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на прилеглій до доворогосподарств земельній ділянці загального користування виникла суперечка з приводу її неналежного, на думку потерпілої, утримання та використання ОСОБА_1 , втім зміст цієї розмови не свідчить про нецензурні висловлювання в адресу ОСОБА_2 з боку ОСОБА_1 . Більш того, після того, як ОСОБА_2 почала висловлювати претензії до ОСОБА_1 , остання попрямувала до свого двору та подальший діалог на підвищених тонах продовжувала підтримувати, залишаючись на території власного дворогосподарства. 
       Відповідно до ст. 173 КУпАП дрібне хуліганство - це нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян. При цьому, такі дії мають вчинятися безпричинно, з неповаги до громадського порядку і спокою громадян. Дрібне хуліганство характеризується умислом, тобто особа, яка здійснює дрібне хуліганство, розуміє, усвідомлює, що своїми діями вона порушує громадський порядок і бажає або свідомо допускає прояв неповаги до суспільства. Суть даного правопорушення зводиться до вчинення таких дій, що привели до дестабілізації стану суспільства.
       
-7-

       Також апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно вказаної норми законодавцем чітко визначено поняття «дрібного хуліганства», що включає в себе «нецензурну лайку в громадських місцях», «образливе чіпляння до громадян», а також «інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян». Вказані поняття не є тотожними.
       За таких обставин, визнання ОСОБА_1 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, із загальним зазначенням того, що вона виражалася образливими словами в адресу ОСОБА_2 , чим порушила громадський порядок є недопустимим, оскільки вказані обставини будь-якими достатніми доказами, долученими до справи не підтверджується.
       Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів того, що під час події з боку ОСОБА_1 мали місце нецензурна лайка в громадському місці, образливе чіпляння до громадян, або інші подібні дії, що порушували громадський порядок та спокій громадян. Апеляційний суд наголошує, що матеріали справи про адміністративне правопорушення сформовані правоохоронним органом без дотримання принципу збирання достатніх та належних доказів на підтвердження події адміністративного правопорушення.
       Доводи, викладені в апеляційній скарзі представника потерпілої – адвоката Бердніченко І. А. вказані обставини не спростовують та не вказують на наявність в діях ОСОБА_1  адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. 
       За таких підстав, апеляційний суд вважає, що доводи захисника про незаконність складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП та відсутність в діях останньої події і складу зазначеного адміністративного правопорушення, є обґрунтованими. 
       Враховуючи викладене та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд вважає, що доводи представника потерпілої – адвоката Бердіченко І. А. про те, що в діях ОСОБА_1 містяться ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, а також щодо необхідності притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення вказаного адміністративного правопорушення є необґрунтованими та безпідставними і такі апеляційним судом відхиляються.
       Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
       Таким чином, досліджені апеляційним судом докази вказують на відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.
       З урахуванням встановлених апеляційним судом обставини та положень п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП, оскаржена постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1  ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.
       При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків тощо.

-8-

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_2 – адвоката Бердниченко І. А. задовольнити частково, а апеляційну скаргу захисника-адвоката Бухтоярової О. В. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову судді Свалявського районного суду Закарпатської області від 01.08.2023 щодо ОСОБА_10 , - скасувати, а провадження у справі щодо неї закрити на підставі п. 1 ст. 247 цього Кодексу, у зв`язку з відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя