Єдиний унікальний номер справи 760/6904/21-ц
Провадження №22-ц/824/3192/2024

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

                 10 січня  2024 року                                                                                             місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі: 
головуючого судді                Журби С.О., 
суддів                                                 Яворського М.А., Кашперської Т.Ц.,  
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів,
 
В С Т А Н О В И В :
 
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про стягнення коштів. 
В обґрунтування позову зазначив, що у 2013 році ним були відкриті рахунки в Сімферопольському відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» в національній валюті на суму 1109,50 грн (№ рахунку НОМЕР_1 ) і в доларах США у сумі 409 доларів США (№ рахунку НОМЕР_2 ), що підтверджуються анкетою - заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанком від 09 грудня 2013  року та довідкою про наявність рахунків від 05 травня 2016 року. У березні 2014 року всі картки були заблоковані за ініціативи банку. У зв`язку з цим, позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» 1109,50 грн., 409,0 доларів США, інфляційних збитків на суму 205,35 грн, 3% річних у розмірі 98,58 грн та 36,34 доларів США та збитки у вигляді недотриманих доходів у розмірі 436,75 грн та 161 долар США.   
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2022 року позов  ОСОБА_1 до акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів задоволено частково. Стягнуто з акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 за рахунком № НОМЕР_1 суму основного вкладу 1109,50 грн; 3% відсотки 98,58 грн та неотриманих доходів у розмірі 436,75 грн за рахунком № НОМЕР_2 суму основного вкладу 409 доларів США; 3 % річних 36,34 доларів США та збитків у вигляді неотриманих доходів у розмірі 161 долар США.В іншій частині відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу посилаючись на те, що воно не відповідає вимогам законності та обґрунтованості та ухвалено з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права.
Зазначає, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» було укладено договір переведення боргу № б/н від 17 листопада 2014 року та переведення боргу за зобов`язанням банку щодо виплати коштів за договором банківського рахунку, а тому АТ КБ «ПриватБанк» не несе зобов`язань за цим договором банківського вкладу, а новим боржником є ТОВ «ФК «Фінілон».
            Стверджує, що договір про переведення боргу № б/н від 17 листопада 2014 року не є нікчемним з посиланням на постанову КЦС ВС від 27.04.2022 року (справа № 321/1260/19), є дійсним  та правомірним. Він  укладений  з повним дотриманням ст. ст.520, 521 ЦК України,  згода кредиторів  на переведення їх грошових  коштів на підставі договору про переведення боргу від 17.11.2014 року на рахунки ТОВ «ФК «Фінілон» була отримана у спосіб, передбачений ст.205 ЦК України. Зазначає, що вказаний договір зберігає свою  обов`язковість  для виконання своїх обов`язків новим боржником  перед  кредиторами.
На підставі викладеного, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог та ухвалити нове судове рішення  в цій частині про  відмову у задоволенні  позовних  вимог.
У березні 2023 року  на адресу суду від  позивача надійшов відзив  на апеляційну скаргу.
Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки у справі ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму, а дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з положеннями ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання встановлених законом умов) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Хоча чинним процесуальним законом і передбачені випадки для  виходу апеляційним судом за межі апеляційної скарги, однак такі випадки чітко регламентовані законом і до даної справи не відносяться. За таких умов розгляд даної скарги здійснюється виключно в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з  таких підстав:
Підставами для оскарження судового рішення відповідач зазначає лише те, що позов пред`явлений до неналежного відповідача. Правильність визначення судом розміру стягнення відповідачем не оскаржується, отже апеляційним судом не перевіряється.
Згідно зі статтею 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.
Стаття 520 ЦК України передбачає, що у правовідносинах із заміни боржника беруть участь три особи: кредитор, боржник, особа, третя особа, яка має намір стати боржником. Звідси, боржником або особою, яка висловила намір стати боржником, кредитору може бути запропоновано здійснення заміни боржника, або сам кредитор запропонував здійснити заміну боржника.
У будь-якому випадку для здійснення такої заміни має бути наявна тристороння згода:
а) боржник виявив згоду на те, щоб він був замінений;
б) третя особа виявила згоду на те, щоб набути обов`язків боржника;
в) кредитор надав згоду на заміну боржника.
Відсутність згоди хоча б однієї із сторін не дає підстав для заміни боржника.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).
Статтею 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.           
Крім того, згідно зі статтею 521 ЦК України форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу.
Статтею 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
Доводи апеляційної скарги про те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17 листопада 2014 року між ним та ТОВ «ФК «Фінілон» укладений договір, за умовами якого товариство стало боржником за договором банківського рахунку, є безпідставними, оскільки відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Разом із тим, банком не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 надала згоду на переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон», а тому саме АТ КБ «ПриватБанк» є боржником за договором банківського рахунку та належним відповідачем у справі.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 квітня 2022 року (справа №321/1260/19) вказано, що суди необґрунтовано констатували нікчемність договору переведення боргу від 17 листопада 2014 року. Разом з тим, відсутність згоди кредитора на переведення боргу свідчить, що договір про переведення боргу між новим та первісним боржниками не породив правових наслідків для кредитора, тобто не відбулося переведення боргу.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року (справа №757/61918/18) міститься правовий висновок, згідно з яким доводи про те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17 листопада 2014 року між ним та ТОВ «ФК «Фінілон» було укладено договір, за умовами якого товариство стало боржником за договорами банківського вкладу, є безпідставними, оскільки відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Банк не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вкладник надав згоду на переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон», а тому саме АТ КБ «ПриватБанк» є боржником за договорами банківського вкладу та належним відповідачем у справі, що узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року у справі № 729/887/19 (провадження 61-14093св20), від 20 жовтня 2021 року у справі № 201/8704/19 (провадження № 61-16655ск21), від 17 листопада 2021 року у справі № 755/17323/19 (провадження № 61-436св21), від 26 січня 2022 року у справі № 757/34314/18-ц (провадження № 61-7121св21) у подібних правовідносинах.
Щодо доводів відповідача про наявність мовчазної згоди позивачки на укладення договору про перевід боргу на рахунки ТОВ «ФК «Фінілон»,  що передбачено статтею 205 ЦК України, то вони також є необґрунтованими.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 листопада 2021 року у справі № 757/45304/19-ц (провадження № 61-3221св21) зроблено висновок, що «з огляду на те, що договір між сторонами укладено у письмовій формі, він містить умови про їх двостороннє волевиявлення, передбачені статтею 205 ЦК України положення про мовчазну згоду не можуть бути застосовні до правовідносин сторін у цій справі. Банк не довів, що такий договір було укладено зі згоди вкладника, що було його процесуальним обов`язком відповідно до статей 12, 81 ЦПК України. Аналогічний за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 757/61159/19-ц, від 22 вересня 2021 року у справі № 757/64382/17».
Таким чином, Договір про переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ ФК «Фінілон» є таким, що не породив юридичних наслідків, за ним не відбулось переведення боргу перед ОСОБА_1 з  АТ КБ «Приватбанк» на ТОВ ФК «Фінілон» за договором банківського рахунку.
З огляду на вищевказане, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, відтак підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачає.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Керуючись ст.ст., 367, 369, 374, 375 України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 червня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

 
Головуючий                                                                                                С.О. Журба

Судді:                                                                                                           М.А. Яворський 

                                                                                                                     Т.Ц. Кашперська