ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/3425/19                                                 Головуючий у І інстанції - Горобцова Я.В.
                                                                                                   Суддя-доповідач - Мельничук В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  01 лютого 2024 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

                Головуючого-судді:                  Мельничука В.П.        
                                                 суддів:                  Костюк Л.О., Оксененка О.М.,

                                      при секретарі:                  Руденко Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення та вимоги суб`єкта владних повноважень, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 21.02.2019 № 0050440-5006-1027 на суму грошового зобов`язання 40960,07 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 21.02.2019 № 0050441-5006-1027 на суму грошового зобов`язання 15232,65 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 21.02.2019 № 0050443-5006-1027 на суму грошового зобов`язання 4182,79 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 21.02.2019 № 0050445-5006-1027 на суму грошового зобов`язання 3093,44 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 21.02.2019 № 0050448-5006-1027 на суму грошового зобов`язання 14177,18 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 21.02.2019 № 0050451-5006-1027 на суму грошового зобов`язання 10614,65 грн;
- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу форми «Ф» від 12.03.2019             № 105637-50/17 на суму грошового зобов`язання 4961,07 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивачка вказала, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними, оскільки нежитлові приміщення, які належать їй на праві власності, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розумінні статті 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України), у зв`язку з тим, що ці будівлі Позивачка використовує у безпосередній підприємницькій діяльності з вирощування свійської худоби.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2022 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головне управління ДФС у Київській області форми «Ф» від 21.02.2019 № 0050440-5006-1027.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головне управління ДФС у Київській області форми «Ф» від 21.02.2019 № 0050441-5006-1027.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головне управління ДФС у Київській області форми «Ф» від 21.02.2019 № 0050443-5006-1027.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головне управління ДФС у Київській області форми «Ф» від 21.02.2019 № 0050445-5006-1027.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головне управління ДФС у Київській області форми «Ф» від 21.02.2019 № 0050448-5006-1027.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головне управління ДФС у Київській області форми «Ф» від 21.02.2019 № 0050451-5006-1027.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Головне управління ДПС у Київській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
В апеляційній скарзі Головне управління ДПС у Київській області посилався на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
Апеляційна скарга мотивована тим, що Позивачка є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки нерухомість, яка перебуває у її власності є об`єктами нежитлової нерухомості, а не будівлями сільськогосподарських товаровиробників. Також на переконання Податкового органу, Позивачка не є сільськогосподарським товаровиробником у розумінні підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України.
На підставі наведеного Відповідач вказав про відповідність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень вимогам чинного законодавства.
Відзиву Позивача на апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області до суду апеляційної інстанції не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада                2023 року, зокрема відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення та вимоги суб`єкта владних повноважень, та призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 21 грудня 2023 року.
У зв`язку з необхідністю надання додаткових пояснень, в судовому засіданні, призначеному на 21 грудня 2023 року, оголошено перерву до 18 січня 2024 року.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2024 року продовжено строк розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення та вимоги суб`єкта владних повноважень на розумний строк.
Витребувано у ОСОБА_1 :
- Повідомлення про об`єкти оподаткування чи об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (форма № 20-ОПП) за 2018 рік;
- Податкову декларацію про майновий стан і доходи за звітний (податковий) період - 2018 рік;
- інші документи, які підтверджують використання об`єктів нерухомого майна: нежитлової будівлі загальною площею 118,7 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлової будівлі загальною площею 160,5 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлової будівлі загальною площею 544,0 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлової будівлі літ. М, загальною площею 407,3 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлової будівлі  літ. Б-1, загальною площею 584,50 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлової будівлі літ. Б, загальною площею 1571,7 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , у безпосередній підприємницькій діяльності ОСОБА_1 .
Зобов`язано надати зазначені докази в строк до 30 січня 2024 року на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду (м. Київ, вул. Князів Острозьких, 8, корпус 30, суддя Мельничук В.П.).
Оголошено в судовому засіданні перерву по розгляду апеляційної скарги Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення та вимоги суб`єкта владних повноважень до 01 лютого 2024 року для надання до суду апеляційної інстанції витребуваних документів.
Копію вищезазначеної ухвали від 18 січня 2024 року отримано Позивачкою                     25 січня 2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за штрихкодовим ідентифікатором 0600080455744.
Проте, станом на час розгляду даної адміністративної справи в суді апеляційної інстанції 01 лютого 2024 року з 11:47 год по 11:58 год (відповідно до відомостей з протоколу судового засідання), Позивачкою вищевказані документи до Шостого апеляційного адміністративного суду подано не було.
01 лютого 2024 року об 11:58 год. представником Позивачки було надіслано до Шостого апеляційного адміністративного суду додаткові пояснення, які зареєстровано          01 лютого 2024 року о 12:08 год. за № 3868.
Таким чином, оскільки письмові пояснення представником Позивачки було подано після розгляду даної адміністративної справи в суді апеляційної інстанції та проголошення колегією суддів вступної та резолютивної частини постанови (скороченого судового рішення), колегія суддів не бере до уваги вищезазначені письмові пояснення надіслані до Шостого апеляційного адміністративного суду 01 лютого 2024 року об 11:58 год., зареєстровані 01 лютого 2024 року о 12:08 год. за № 3868.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець 25.06.2002, номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 23530170000002362, що підтверджується даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Видами діяльності Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є: розведення свиней (основний) (01.46); вирощування зерняткових і кісточкових фруктів (01.24); розведення коней та інших тварин родини конячих (01.43); розведення свійської птиці (01.47); розведення інших тварин (01.49); оптова торгівля живими тваринами (46.23); діяльність із забезпечення фізичного комфорту (96.04); роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами (47.81); надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (68.20).
Згідно з інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Позивачка є власником нерухомого майна, а саме:
- нежитлової будівлі (господарська будівля), загальною площею 118,7 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;
- нежитлової будівлі (господарська будівля), загальною площею 160,5 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;
- нежитлової будівлі (конюшня), загальною площею 544,0 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;
- нежитлової будівлі літ. М, загальною площею 407,3 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (за договором купівлі-продажу від 28.02.2008, цегляна нежитлова будівля - склад);
- нежитлової будівлі літ. Б-1, загальною площею 584,50 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (за договором купівлі-продажу від 24.02.2005 тваринницьке приміщення);
- нежитлової будівлі літ. Б, загальною площею 1571,7 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно із довідкою виконавчого комітету Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 05.09.2019 № 02-33-76 Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 займається розведенням свиней, коней, курей, перепелів АДРЕСА_1.
Рішенням 14 сесії VІІ скликання Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 13.07.2018 № 14-169 затверджено Положення про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території Шкарівської сільської ради на 2018 рік.
Відповідно до пункту 5.4 вищенаведеного Положення ставка податку для інших об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, встановлюється у розмірі 0,7 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року за 1 кв.м бази оподаткування.
21.02.2019 Головним управлінням ДПС у Київській області прийнято податкові повідомлення-рішення форми «Ф», якими, згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України, Позивачці визначено суму податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік, а саме:
- № 0050440-5006-1027 на суму 40960,70 грн;
- № 0050441-5006-1027 на суму 15232,95 грн;
- № 0050443-5006-1027 на суму 4182,79 грн;
- № 0050445-5006-1027 на суму 3093,44 грн;
- № 0050448-5006-1027 на суму 15232,95 грн;
- № 0050451-5006-1027 на суму 10614,55 грн;
Крім того, Відповідачем направлено Позивачці податкову вимогу від 12.03.2019             № 105637-50/17 про сплату податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на суму 4961,07 грн.
Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення та податкову вимогу протиправними, Позивачка звернулася до адміністративного суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи здійснення Позивачкою господарської діяльності за наступними видами економічної діяльності (КВЕД): розведення свиней (основний) (01.46); вирощування зерняткових і кісточкових фруктів (01.24); розведення коней та інших тварин родини конячих (01.43); розведення свійської птиці (01.47); розведення інших тварин (01.49); оптова торгівля живими тваринами (46.23); діяльність із забезпечення фізичного комфорту (96.04); роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами (47.81); надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (68.20), та те, що нежитлові будівлі, розташовані за адресою: Київська обл., Білоцерківський р-н, АДРЕСА_1, що належать Позивачці на праві власності за вимогами ДК 018-2000 відносяться до класу (код 1271) «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», використовуються нею безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником при вирощуванні тварин, а тому вказані об`єкти нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, не є об`єктом оподаткування в силу положень підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (далі - ПК України).
Пунктом 4.3 ст. 4 ПК України передбачено, що податкові періоди та строки сплати податків та зборів установлюються, виходячи з необхідності забезпечення своєчасного надходження коштів до бюджетів, з урахуванням зручності виконання платником податкового обов`язку та зменшення витрат на адміністрування податків та зборів.
При цьому, відповідно до п. 4.4 ст. 4 ПК України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.
Відповідні повноваження, їх розмежування між Верховною Радою та місцевими радами, зокрема, щодо установлення місцевих податків, визначені ст. 12 ПК України.
Згідно ст. 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов`язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.
Відповідно до пп. 10.1 та 10.2 ст. 10 ПК України до місцевих податків належить податок на майно. Місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).
Таким чином, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, належить до місцевих податків, особливості введення якого передбачені ст. 12 ПК України.
За приписами п. 12.3 ст. 12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів, та про внесення змін до таких рішень.
Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 12.3.1 п. 12.3 ст. 12 ПК України).
Підпунктом 12.3.2 пунктом 12.3 статті 12 ПК України визначено, що при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.
Відповідно пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 25 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Згідно з пп. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 ПК України у разі, якщо до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування місцевих податків та або зборів, сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків та/або зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки та/або збори справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування таких місцевих податків та/або зборів.
Відповідно до п. 12.4 ст. 12 ПК України до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать, крім іншого:
12.4.1. встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом;
12.4.2. визначення переліку податкових агентів згідно із статтею 268 цього Кодексу;
12.4.3. прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.
Пунктом 12.5 ст. 12 ПК України визначено, що офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів, а також зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг або про внесення змін до таких рішень є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.
Підстави та порядок обчислення та справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, передбачено статтею 266 ПК.
Згідно з пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі, його частка.
Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі, його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі, їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема, документів на право власності (пп. 266.3.1, пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України).
За приписами пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.
Законом України від 23 листопада 2018 року № 2628-VIII, який набрав чинності 1 січня 2019 року, внесено зміни до ПК України й підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України викладено в такій редакції: не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
З аналізу наведених вище норм підпункту 266.2.2 «ж» пункту 266.2 статті 266 ПК України вбачається, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Залежно від періоду застосовувалася додаткова умова - безпосереднє використання власником (без здачі в оренду лізинг, позичку).
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі № 160/9061/20, від 27 січня 2022 року у справі № 820/4188/17.
Так, пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Таким чином визначення сільськогосподарський товаровиробник, яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», проте в даній адміністративній справі предметом є сплата податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ «Податок на майно»).
Відповідно до пунктів 5.2, 5.3 статті 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18 січня 2001 року № 2238-III сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».
Так, відповідно до приписів статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» від 23 вересня 2008 року № 575-VI виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що поняття сільськогосподарський товаровиробник не суперечить його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 листопада 2020 року у справі № 560/168/19.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Позивачкою здійснюється господарська діяльність за наступними видами економічної діяльності (КВЕД): розведення свиней (основний) (01.46); вирощування зерняткових і кісточкових фруктів (01.24); розведення коней та інших тварин родини конячих (01.43); розведення свійської птиці (01.47); розведення інших тварин (01.49); оптова торгівля живими тваринами (46.23); діяльність із забезпечення фізичного комфорту (96.04); роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами (47.81); надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (68.20).
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2024 року було витребувано в Позивачки, зокрема податкову декларацію про майновий стан і доходи за звітний (податковий) період - 2018 рік.
Копію вказаної ухвали від 18 січня 2024 року отримано Позивачкою 25 січня               2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за штрихкодовим ідентифікатором 0600080455744.
Проте, станом на час розгляду у відкритому судовому засіданні даної адміністративної справи в суді апеляційної інстанції 01 лютого 2024 року з 11:47 год по 11:58 год (відповідно до відомостей з протоколу судового засідання), Позивачкою вищевказану податкову декларацію до Шостого апеляційного адміністративного суду подано не було.
Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про майновий стан Позивачки за звітний (податковий) період - 2018 рік, тобто відсутні докази, що Позивачка займалася у вищезазначений період саме сільськогосподарською діяльністю.
Судом першої інстанції встановлено, що об`єкти нерухомості: нежитлова будівля загальною площею 118,7 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлова будівля загальною площею 160,5 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_1; нежитлова будівля загальною площею 544,0 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлова будівля літ. М, загальною площею 407,3 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_1; нежитлова будівля літ. Б-1, загальною площею 584,50 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_1; нежитлова будівля літ. Б, загальною площею 1571,7 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_1, які належать Позивачці на праві власності та щодо яких Відповідачем прийнято рішення про донарахування податкових зобов`язань, є будівлями, призначеними для використання у сільськогосподарській діяльності.
Позивачкою також в позовній заяві зазначено, що вказаний комплекс будівель, належний їй на праві власності, відноситься до будівель сільськогосподарського призначення, а відтак не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Також Позивачкою вказано, що таке нерухоме майно використовується нею для вирощування та утримання свійської худоби.
Колегія суддів звертає увагу, що ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2024 року було витребувано в Позивачки, зокрема:
- Повідомлення про об`єкти оподаткування чи об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (форма № 20-ОПП) за 2018 рік;
- інші документи, які підтверджують використання об`єктів нерухомого майна: нежитлової будівлі загальною площею 118,7 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1; нежитлової будівлі загальною площею 160,5 кв.м, розташованої за адресою:АДРЕСА_1; нежитлової будівлі загальною площею 544,0 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1; нежитлової будівлі літ. М, загальною площею 407,3 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1; нежитлової будівлі літ. Б-1, загальною площею 584,50 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1; нежитлової будівлі літ. Б, загальною площею 1571,7 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, у безпосередній підприємницькій діяльності ОСОБА_1 .
Проте, станом на час розгляду у відкритому судовому засіданні даної адміністративної справи в суді апеляційної інстанції 01 лютого 2024 року з 11:47 год по  11:58 год (відповідно до відомостей з протоколу судового засідання), Позивачкою вищевказані документи до Шостого апеляційного адміністративного суду подано не було.
Таким чином, будь-яких доказів, що Позивач є сільськогосподарським товаровиробником та/або виробником сільськогосподарської продукції, та що зазначене нерухоме майно використовується нею для вирощування та утримання худоби, ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції надано не було.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що Позивачка не підпадає під статус сільськогосподарського товаровиробника, а належні їй на праві власності об`єкти нерухомого майна, зокрема: нежитлова будівля загальною площею 118,7 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_1; нежитлова будівля загальною площею 160,5 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_1; нежитлова будівля загальною площею 544,0 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_1; нежитлова будівля літ. М, загальною площею 407,3 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_1; нежитлова будівля літ. Б-1, загальною площею 584,50 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_1; нежитлова будівля літ. Б, загальною площею 1571,7 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_1, є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у зв`язку із чим Відповідачем правомірно визначено суму податкових зобов`язань.
Приймаючи до уваги викладене у сукупності, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень форми «Ф» від 21 лютого 2019 року № 0050440-5006-1027, № 0050441-5006-1027, № 0050443-5006-1027, № 0050445-5006-1027, № 0050448-5006-1027, № 0050451-5006-1027.
Оскільки колегією суддів встановлено правомірність вищевказаних податкових повідомлень-рішень Відповідача, відсутні правові підстави для визнання протиправною та скасування податкової вимоги податкову вимогу форми «Ф» від 12.03.2019 № 105637-50/17, як похідної позовної вимоги.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Розглянувши доводи Головного управління ДПС у Київській області, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області задовольнити.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення та вимоги суб`єкта владних повноважень - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя:                                                                     В.П. Мельничук

                     Судді:                                                                      Л.О. Костюк

                                                                                                                  О.М. Оксененко

Повний текст складено 05.02.2024 року.