УХВАЛА

19 березня 2024 року 
м. Київ
справа №160/6680/20
адміністративне провадження № К/990/1041/24  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Стеценка С.Г.,
суддів: Рибачука А.І.,  Стрелець Т.Г., 
перевіривши касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.03.2023, постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 28.11.2023 та ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 26.12.2023 у справі № 160/6680/20 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Виконкому Криворізької міської ради про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,
УСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту соціальної політики Виконкому Криворізької міської ради, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Інспекції з питань праці та зайнятості Департаменту соціальної політики Виконкому Криворізької міської ради про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ОМС- ДН18056/1924/НД/2НД/3НД/НП/ВП/СПТД-ФС від 05.06.2020.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.03.2023 адміністративний позов задоволено.
Додатковим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.03.2023 заяву про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у справі №160/6680/20 задоволено частково.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціальної політики Виконкому Криворізької міської ради на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 7500,00 грн.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.11.2023 за результатами розгляду апеляційної скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.03.2023 у справі №160/6680/20 залишено без змін.
Представник позивача подав до Третього апеляційного адміністративного суду заяву про ухвалення додаткового судового рішення, в якій просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціальної політики Виконкому Криворізької міської ради на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 772, 80 грн, понесені позивачем на стадії апеляційного розгляду.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.12.2023 у задоволенні заяви представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення відмовлено.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , не погодившись із такими судовими рішеннями звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.03.2023 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 28.11.2023 в частині часткового задоволення клопотання, та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити клопотання позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі. Також скаржник просить скасувати ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 26.12.2023 у цій справі.
Ухвалою Верховного Суду від 29.01.2024 касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.03.2023, постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 28.11.2023 та ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 26.12.2023 - залишено без руху.
Надано скаржнику строк для усунення виявлених недоліків касаційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання копії цієї ухвали шляхом подання до суду документа про сплату судового збору.
На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 29.01.2024 скаржник надіслав до суду документ про сплату судового збору. 
Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження у цій справі, колегія суддів виходить із наступного.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують положення статті 14 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.
Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено види судових витрат. Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Отже, за загальним правилом, питання розподілу судових витрат вирішується судом у судовому рішенні, яким закінчується розгляд справи. Разом з тим, КАС України передбачені випадки, коли суд може вирішити питання розподілу судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог, а саме: 1) якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат (частина третя статті 143); 2) у випадку постановлення ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат (частина шоста статті 143); 3) якщо це питання не було вирішено (пункт 3 частини першої статті 252).
У таких випадках суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.
Оскільки додаткове судове рішення після його ухвалення стає частиною судового рішення по суті позовних вимог, відповідно, порядок його оскарження є таким, що і для рішення по суті, оскільки вирішує питання, які не пов`язані із вимогами адміністративного позову, але в обов`язковому порядку мають бути вирішені судом.
Таким чином, при вирішенні питання про можливість відкриття касаційного провадження за скаргою на додаткове судове рішення вирішальним є питання можливості касаційного оскарження рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.03.2023.
Предметом оскарження в даній справі є оскарження рішень суб`єкта владних повноважень про накладення штрафу у загальному розмірі 75 568, 00 гривень.
За змістом пункту 4 частини четвертої статті 12 КАС України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У КАС України термін "розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб" вживається у значенні - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (пункт 24 частини першої статті 4 КАС України).
Відповідно до приписів статті 7 Закону України від 14.11.2019 № № 294-IX «Про державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2102,00 гривень.
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 12 КАС України належить до Загальних положень Кодексу адміністративного судочинства України, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає, що оскільки предметом оскарження в зазначеній справі є постанова про накладення штрафу в розмірі 75 568,00 грн., що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 051 000 грн), а також з огляду на значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, кількість сторін та інших учасників справи колегія суддів вважає, що вищезгадану касаційну скаргу подано на судове рішення у справі незначної складності. 
Судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), підлягають касаційному оскарженню у виключних випадках, перелік яких передбачений підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
На обґрунтування підстав відкриття касаційного провадження відповідач посилається на приписи підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, зазначаючи, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. 
Якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, то у ній мають зазначатися, щонайменше, новітні, проблемні, засадничі, раніше ґрунтовно не досліджувані питання права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.
Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у даному випадку обставин, наведених у підпункті «а» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.
Що стосується посилань скаржника на підстави касаційного оскарження судових рішень, передбачені ч. 4 ст. 328 КАС України, а саме: неправильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, слід також зазначити, що оцінка наявності підстав касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, є похідною від наявності права на касаційне оскарження судових рішень у справах саме незначної складності.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Верховний Суд звертає увагу на те, що можливість відкриття касаційного провадження у малозначних справах залежить виключно від обставин конкретної справи: її значення для формування єдиної правозастосовчої практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, встановлених оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності.
Таким чином, оскільки оскаржуване судове рішення прийняте у справі незначної складності за результатом розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, а передбачені пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України виняткові обставини відсутні і належні обґрунтування щодо їх наявності не наведено, тому у відкритті касаційного провадження у даній справі слід відмовити.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Що стосується оскарження ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 26.12.2023, колегія суддів зазначає наступне.
Відмовляючи у задоволенні заяви суд апеляційної інстанції виходив з того, що за результатами розгляду апеляційної скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.03.2023 щодо розподілу витрат на правничу допомогу судом апеляційної інстанції не змінювалось рішення суду першої інстанції та не ухвалювалось нового судового рішення, оскільки апеляційна скарга позивача залишена без задоволення.
Згідно з частиною першою статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з п. 4 ст. 252 КАС України про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.
Відповідно до ч.1 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст.134 КАС України).
Питання розподілу судових витрат врегульовано положеннями  статті 139 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч. 6 статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Пунктом 10 ч. 3 ст. 2 КАС України також передбачено, що основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є, зокрема, відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, в межах даного апеляційного провадження судом апеляційної інстанції переглядалося додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.03.2023 про часткове задоволення заяви про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у справі №160/6680/20.
Як зазначалось вище, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.11.2023 апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишено без задоволення, а додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.03.2023 у справі №160/6680/20 залишено без змін.
Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.03.2023 щодо розподілу витрат на правничу допомогу судом апеляційної інстанції не змінювалось рішення суду першої інстанції та не ухвалювалось нового судового рішення, оскільки апеляційна скарга позивача залишена без задоволення.
За таких обставин, колегія суддів вважає правильними висновки суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для ухвалення додаткової постанови для вирішення питання про розподіл судових витрат. 
Відповідно до частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
За такого правового регулювання та обставин справи Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом норм матеріального і процесуального права не викликають сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а тому у відкритті касаційного провадження за даною касаційною скаргою необхідно відмовити.
Керуючись статтями 328, 333, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.03.2023, постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 28.11.2023 та ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 26.12.2023 у справі № 160/6680/20 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Виконкому Криворізької міської ради про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді	С.Г. Стеценко А.І. Рибачук   Т.Г. Стрелець