Дата документу 16.01.2024 Справа № 317/3737/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 317/3737/21        Головуючий у 1 інстанції: Ткаченко М.О.
Провадження № 22-ц/807/72/24        Суддя-доповідач: Дашковська А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» січня 2024 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:        Дашковської А.В.,
суддів:        Гончар М.С.,
       Кочеткової І.В.,
секретар:        Волчанова І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 13 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області, третя особа: Державне підприємство «Придніпровська залізниця», про визнання протиправним і скасування рішення про надання статусу службового житла, зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області, третя особа: ДП «Придніпровська залізниця», про визнання протиправним і скасування рішення про відмову щодо виключення приміщення з числа службового та зобов`язання вчинити певні дії.
В грудні 2022 року ОСОБА_1 подав заяву про зміну предмету позову та оновлену позовну заяву.
В обґрунтування позовних вимог остаточно зазначив, що він з 29 вересня 1998 року по 07 лютого 2017 року працював на різних посадах у Державному підприємстві «Придніпровська залізниця». 
Протоколом засідання профспілкового комітету та адміністрації ст. Дніпрострой-2 - Канцерівка від 21 січня 2000 року по третьому питанню розглянуто його заяву про підселення в службову квартиру по станції АДРЕСА_1 , та заяву ОСОБА_2 про згоду на його підселення. Постановлено з цього питання: враховуючи наявність надлишків житлової площі в службовому житлі за адресою: АДРЕСА_1 , задоволене прохання про підселення та сумісному проживанні в ній ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
З січня 2000 року він фактично постійно проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .
Він звертався до структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» для отримання інформації стосовно можливості здійснення приватизації квартири.
Згідно з відповіддю у 2004 році Придніпровською залізницею передано в комунальну власність Долинської міської ради Запорізького району Запорізької області будинок АДРЕСА_2 .
На його заяву про передачу квартири у приватну власність шляхом проведення приватизації Виконавчий комітет Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області направив лист з відмовою, зазначивши, що спірна квартира має статус службового житла на підставі рішення Виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 02 від 13 січня 2021 року.
Вважав вказане рішення Виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області незаконним, оскільки до числа службових може бути включено тільки вільне житлове приміщення, крім того, його не було повідомлено про розгляд та прийняття рішення.
Він на законних підставах зареєстрований та проживає у спірній квартирі, однак позбавлений можливості реалізувати належне йому право на безоплатну приватизацію вказаного помешкання, у зв`язку із встановленням квартирі статусу службового приміщення.
На підставі зазначеного остаточно просив визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 13 січня 2021 року №02 «Про надання статусу службового житла житловому будинку за адресою АДРЕСА_2 », зобов`язати Виконавчий комітет Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області здійснити приватизацію вказаної квартири на його ім`я.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 24 січня 2023 року прийнято заяву про зміну предмету позову.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 13 липня 2023 року позов задоволено.
Визнано протиправним і скасовано рішення виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 13 січня 2021 №02 «Про надання статусу службового житла житловому будинку за адресою АДРЕСА_2 ».
Зобов`язано виконавчий комітет Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області здійснити приватизацію квартири АДРЕСА_3 на ім`я ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Виконавчий комітет Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що житловий будинок АДРЕСА_2 є комунальною власністю сільської ради, яка має право розпоряджатись майном на власний розсуд, позивачу було надано згоду на підселення до ОСОБА_2 та спільне проживання в спірній квартирі та надано дозвіл вселитися в службову квартиру, яка не підлягає приватизації, сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях не є підставою для виключення приміщень з числа службових, докази виключення квартири з числа службових відсутні, оскаржуваним рішенням статус службового надано всьому будинку, зобов`язання органу місцевого самоврядування прийняти конкретне рішення у межах його дискреційних повноважень суперечить положенням ст. 20 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» і є втручанням в діяльність самого органу, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що в оскаржуваному рішенні не міститься посилання на подання адміністрацією підприємства клопотання про включення спірної квартири до числа службових, на час прийняття оскаржуваного рішення відповідача спірна квартира не була вільною, зобов`язання відповідача здійснити приватизацію є ефективним способом захисту його прав та відповідає правовим позиціям Верховного Суду. 

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За приписами ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання протиправним і скасування рішення про надання статусу службового житла, зобов`язання вчинити певні дії, суд виходив з доведеності цих вимог. 

Встановивши, що на час прийняття оскаржуваного рішення виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області №02 від 13.01.2021 року про включення квартири до числа службових, спірна квартира не була вільною, а у ній на законних підставах проживав та користувався позивач, суд дійшов висновку, що зазначене рішення не є таким, що прийнято у відповідності до закону, а тому підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 , що ОСОБА_1 з 29.09.1998 року по 07.02.2017 року працював у Державному підприємстві «Придніпровська залізниця» на різних посадах (т.1, а.с. 10-14).

Матеріали справи містять копію протоколу засідання профспілкового комітету і адміністрації ст. Дніпрострой-2 - Канцерівка від 21.01.2000 року, пунктом 3 якого постановлено: задовольнити заяву про підселення і спільне проживання в службовій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у зв`язку із наявністю надлишків житлової площі в цій квартирі (т.1, а.с. 15).

Згідно з технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_3 , виготовленим 04 серпня 2013 року, квартира є посімейною, спільного заселення, розташована на 1 поверсі 1 поверхневого будинку, складається з двох кімнат, житловою площею 21,8 кв.м., загальною площею 45,8 кв.м. (т.1, а.с. 18-19).

Відповідно до копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 10.11.2007 року (т. 1, а.с. 17).

01.08.2011 року між КП «Долинське КГП» та ОСОБА_1 укладено договір № 1118 про надання послуг з постачання холодної води, 02.06.2017 року між ПАТ «Запоріжжяобленерго» Запорізький РЕМ та ОСОБА_1 укладено акт встановлення/заміни/технічної перевірки/контрольного огляду/збереження пломб вузла обліку, встановленого на об`єкті споживача, за адресою - АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 29-32).

ОСОБА_1 є ветераном війни – учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 (т.1, а.с. 28).

Матеріали справи містять Довідку від 01.02.2008 року, відповідно до якої ОСОБА_1 виключено із приватизаційних списків за адресою АДРЕСА_4 (т.1 а.с. 16).

Згідно з частинами першою, третьою статті 1 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» цей Закон регулює відносини, пов`язанні з передачею об`єктів права державної власності у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах або у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, а також об`єктів права комунальної власності у державну власність. Передача у державну або комунальну власність об`єктів права інших форм власності може регулюватися положеннями цього закону, якщо інше не передбачено законом або рішеннями відповідних місцевих рад.

У статті 2 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» передбачено, що об`єктами передачі згідно з цим Законом є, крім іншого, об`єкти житлового фонду (у тому числі гуртожитки як об`єкти нерухомого майна, житлові комплекси та/або їх частини) та інші об`єкти соціальної інфраструктури (навчальні заклади, заклади культури (крім кінотеатрів), фізичної культури та спорту, охорони здоров`я (крім санаторіїв, профілакторіїв, будинків відпочинку та аптек), соціального забезпечення, дитячі оздоровчі табори), які перебувають у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, установ, організацій або не увійшли до статутного капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), у тому числі не завершені будівництвом.

За змістом статті 4 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» передача об`єктів у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах здійснюється за наявності згоди відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах рад, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 4-1 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» передача об`єктів житлового фонду, гуртожитків та інших об`єктів соціальної інфраструктури здійснюється у порядку, встановленому цим Законом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Ініціатива щодо передачі об`єктів права державної та комунальної власності може виходити відповідно від органів, уповноважених управляти державним майном, Національної академії наук, інших аналогічних самоврядних організацій, яким передано в користування державне майно (далі - самоврядні організації), місцевих органів виконавчої влади, відповідних органів місцевого самоврядування (стаття 3 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності»).

Згідно з частиною третьою статті 4-1 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» рішення щодо передачі об`єктів житлового фонду, гуртожитків та інших об`єктів соціальної інфраструктури у комунальну власність приймаються органами, уповноваженими управляти державним майном, самоврядними організаціями за згодою відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах рад, а у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст - за згодою районних або обласних рад. Пропозиції щодо передачі об`єктів житлового фонду, гуртожитків та інших об`єктів соціальної інфраструктури, які належать підприємствам, погоджуються з цими підприємствами, а щодо передачі об`єктів житлового фонду (крім гуртожитків) та інших об`єктів соціальної інфраструктури, споруджених за рахунок коштів підприємств, - також з трудовими колективами цих підприємств. Пропозиція вважається погодженою з трудовим колективом підприємства за наявності рішення загальних зборів трудового колективу, прийнятого більшістю голосів від загальної кількості працівників підприємства.

Статтею 6 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» визначено, що передача об`єктів здійснюється комісією з питань передачі об`єктів, до складу якої входять представники виконавчих органів відповідних рад, місцевих органів виконавчої влади, органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядних організацій, фінансових органів, підприємств, трудових колективів підприємств, майно яких підлягає передачі. У разі передачі об`єктів, закріплених за самоврядною організацією, або об`єктів, щодо яких прийнято рішення про приватизацію, орендованого майна, акцій (часток, паїв), що належать державі або суб`єктам права комунальної власності у майні господарських товариств, до складу комісії з питань передачі об`єктів включаються представники відповідно самоврядної організації або державного органу приватизації.

Частина 5 статті 7 цього Закону передбачає, що передача об`єктів права державної та комунальної власності оформляється актом приймання-передачі, який підписується головою і членами комісії.

Згідно частини 2 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Відповідно до пункту 2 Положення про порядок передачі в комунальну власність загальнодержавного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 891 від 06 листопада 1995 року (далі - Положення), передачі в комунальну власність підлягають житлові будинки відомчого житлового фонду, у тому числі гуртожитки.

Згідно з пунктом 5 Положення передача будинків відомчого житлового фонду в комунальну власність провадиться комісією з питань приймання відомчого житлового фонду в комунальну власність, яка утворюється Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями або виконкомом відповідної Ради.

До складу цієї комісії входять представники відповідних місцевих комунальних підприємств, житлово-експлуатаційної організації, на баланс якої передаються будинки відомчого житлового фонду, регіонального відділення (представництва) Фонду державного майна місцевого фінансового органу, бюро технічної інвентаризації, спеціалізованого проектного інституту, підприємства, установи чи організації, що передає відомчий житловий фонд, та представники інших заінтересованих підприємств, установ і організацій.

Відповідно до пункту 8 Положення передача відомчого житлового фонду в комунальну власність провадиться разом з відповідною технічною документацією на будинок (інвентарна справа, акт прийняття в експлуатацію, плани зовнішніх мереж та інші), а також документами, що встановлюють право на нього.

Отже, Закон України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» пов`язує перехід об`єктів права державної власності у комунальну з такою обов`язковою обставиною як відповідне волевиявлення на зазначену передачу суб`єкта комунальної власності. 

Ініціатором здійснення передачі квартири до комунальної власності за умови дотримання відповідної процедури може бути лише власник або особа, у повному господарському віданні або оперативному управлінні перебуває спірна нерухомість.

За змістом листа Виробничого структурного підрозділу «Запорізьке територіальне управління» філії «БМЕС» АТ «Укрзалізниця» від 22 вересня 2021 року №ТУ БМВС-3-10/3128 на виконання Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» та Постанови Кабінету Міністрів «Про затвердження Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій» від 06.11.95 №891 та згідно договору від 16 грудня 2003 року «Про передачу житла на ст. Канцерівка та на ст.Дніпробуд-2» Державне підприємство «Придніпровська залізниця» передала до комунальної власності територіальної громади Долінської сільської ради Запорізького району Запорізької області житловий будинок АДРЕСА_2 . Термін зберігання первинних документів про передачу вищезазначеного житлового будинку минув у 2008 році, а тому надати документи не має можливості (т.1, а.с.27). 

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Державне підприємство «Придніпровська залізниця» в стані припинення, 16.07.2014 року (т. 1, а.с.33).

За змістом листа Долинської сільської ради №06-24/1862 від 25.11.2020 року квартира АДРЕСА_5 , згідно акту приймання-передачі відомчого житлового фонду від 08 грудня 2003 року передана у комунальну власність Долинської сільської територіальної громади Запорізького району Запорізької області (т.1, а.с. 22).

На виконання вимог п.5 ч.5 ст.12 ЦПК України апеляційним судом було зобов`язано відповідача надати копію договору від 16 грудня 2003 року «Про передачу житла на ст.Канцерівка та на ст.Дніпробуд-2» ДП «Придніпровська залізниця» та Акту приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_2 , який складається з 2 двокімнатних квартир, був переданий територіальній громаді Долінської сільської ради Запорізького району Запорізької області Запорізькою дистанцією цивільних споруд Придніпровської залізниці, на балансі якої він перебував, згідно з Актом приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність від 08 грудня 2003 року (т.3, а.с.9-11).

Зазначений Акт не містить відомостей про те, що на момент передачі будинку, квартира АДРЕСА_6 , якою користується позивач, мала статус службової.

Договір про передачу житла на ст.Канцерівка та на ст.Дніпробуд –II, укладений 08 грудня 2003 року № НФЗд250, між Державним підприємством Приднепровська залізниця і Долінською сільською радою також не містить інформації щодо службового статусу відповідного будинку (т.3, а.с.12-13). 

Не заперечував зазначені обставини і представник Долінської сільської ради в судовому засіданні апеляційного суду.

Рішеннями виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області №204 від 12.10.2012 року та №17 від 28 січня 2016 року вирішено признати право власності на об`єкт нерухомості, а саме: кв. АДРЕСА_3 , оформити право комунальної власності на об`єкт нерухомості, а саме: кв. АДРЕСА_3 та видати свідоцтво про право комунальної власності (т. 1, а.с. 55-56). 

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №241363779 від 22.01.2021 року власником будинку АДРЕСА_2 є Долинська об`єднана територіальна громада в особі Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області на праві комунальної власності, право власності зареєстровано 13.01.2021 року (т. 1, а.с. 54).

Рішенням виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області №02 від 13.01.2021 року житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , що є комунальною власністю територіальної громади Долинської сільської ради та перебуває на балансі Долинської сільської ради надано статусу службового житла (т. 1, а.с. 57).

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 звертався до голови Долинської сільської ради Федчука Б.М. із заявою про надання дозволу на право приватизації житла за адресою: АДРЕСА_1 , проте йому було відмовлено в приватизації з посиланням на те, що згідно протоколу засідання профспілкового комітету і адміністрації ст. Дніпрострой-2 - Канцерівка від 21.01.2000 року позивач був вселений до службової квартири (лист від 26.01.2021 року №06-27/0150) (т. 1, а.с. 23).

Листом Виконавчого комітету Долинської сільської ради від 27.04.2021 року №06-29/0805 ОСОБА_1 відмовлено в приватизації квартири, оскільки житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , має статус службового житла ( т.1, а.с.26).

За змістом ст.118 ЖК УРСР жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

За вимогами ч. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 1988 року «Про службові жилі приміщення» жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. 

Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. У будинках, належних колгоспам, жиле приміщення виключається з числа службових за рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. 

У відповідності до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», встановлено, що за рішенням відповідних рад, квартири зі статусом службових можуть бути переведені до державного житлового фонду, після чого громадяни України отримують можливості постійно користуватися ними та приватизувати їх.

Отже зі змісту зазначених положень закону випливає, що питання про виключення спірного житлового приміщення із числа службових повинно бути вирішено виконавчим комітетом Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області за клопотанням адміністрації підприємства, яке використовує вказане житлове приміщення як службове.

Рішенням виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області №29 від 10.03.2021 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про виключення приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , з числа службових (т. 1, а.с.25).

Матеріали справи містять звернення Генерального Директора Директорату Соціального захисту Міністерства у справах ветеранів України від 14.04.2022 року №2568/09/09 до голови Долинської об`єднаної територіальної громади Б. Федчука з проханням розглянути можливість прийняття рішення щодо виключення житла, в якому проживає учасник бойових дій ОСОБА_1 із службового житла, із подальшим наданням його для постійного проживання заявника (т. 1, а.с.182-183).

Відповідно до частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному мати право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1, 3, 10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, установами, організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир, житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Порядок надання службових жилих приміщень і користування ними регулюється Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 № 37 (у подальшому – Положення №37).

Постановою Верховної Ради України № 1545-XII від 12.09.1991 року «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

Згідно із п. 2 Положення №37 службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Через це зазначені приміщення повинні знаходитися у безпосередній близькості від дільниці, яка ними обслуговується (їх робочого місця).

Відповідно до п. 3 Положення №37 жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації. В тих випадках, коли підприємство, установа, організація розташована на території одного населеного пункту (району в місті), а жиле приміщення на території іншого, рішення про його включення до числа службових приймається виконавчим комітетом Ради народних депутатів за місцем знаходження приміщення.

Згідно із п. 4 Положення №37 до числа службових може бути включено тільки вільне жиле приміщення. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири, розташовані, переважно, на першому поверсі.

Встановивши, що на час прийняття оскаржуваного рішення №02 від 13.01.2021 року виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області, спірна квартира не була вільною, а у ній на законних підставах проживав та користувався ОСОБА_1 , який продовжує там проживати, та доказів протилежного відповідачем не надано, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оспорюване рішення не є таким, що прийнято у відповідності до закону, а тому підлягає скасуванню.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що спірна квартира вже мала статус службової та не втратила цього статусу на момент передачі її в комунальну власність, оскільки матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження зазначених обставин. 

За змістом ст.118 ЖК України жиле приміщення включається до числа службового рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, матеріали справи не містять та відповідачем не надано відповідного рішення про включення спірної квартири до числа службового станом на момент передачі будинку в комунальну власність у 2003 році.

Згідно з п. п. 10, 11 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), кімнат (гуртожитків) у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли таке втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших.

У рішенні Європейського Суду від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява №39948/06, п. п. 47, 48, Суд зазначив, що втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що передбачені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві». Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним в демократичному суспільстві», Суд повинен оцінити у контексті всієї справи загалом, чи були мотиви, наведені для виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8. Враховуючи положення статті 8 Конвенції та рішення Європейського суду, які є джерелом права, прийнявши безпідставне рішення про скасування рішення про виключення квартири з числа службових, що в подальшому призвело до прийняття рішення про відмову у приватизації та передач у приватну спільну сумісну власність, відповідачем здійснено непропорційне втручання в право позивачів на мирне володіння житлом, оскільки таке рішення позбавляє їх права набути право власності на це житло шляхом її приватизації.

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень максимально ефективно.

Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Зобов`язання відповідного органу виконавчого комітету здійснити приватизацію квартири є належним способом захисту та відповідає правовим позиціям касаційного суду, висловлених ним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №200/18858/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 754/6918/18, у постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі №483/731/19, у постанові Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі №202/3820/19.

А отже, доводи апеляційної скарги про те, що зобов`язання органу місцевого самоврядування здійснити приватизацію квартири суперечить положенням ст. 20 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» і є втручанням в діяльність органу не заслуговують на увагу. 

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року в справі № 295/6056/17 (провадження № 61-7366св21) зроблено висновок, що: «у статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та у пункті 13 Положення № 56 не міститься вказівка на те, що органи приватизації, створені місцевою державною виконавчою владою та органами місцевого самоврядування, можуть здійснювати приватизацію державного житлового фонду, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій чи установ. У наведених положеннях законодавства для суб`єкта владних повноважень визначено міру дозволеної поведінки, що, враховуючи положення статті 19 Конституції України, зміст правила частини першої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» і пункту 13 Положення № 56, потрібно розуміти таким чином, що вони не встановлюють дискрецію для органів приватизації, створених органами місцевого самоврядування, на вирішення питання про приватизацію не лише житлового фонду, який перебуває у комунальній власності, а й державного житлового фонду, який належить на праві державної власності і знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій чи установ. Ці норми права встановлюють імперативне правило, що підлягає виконанню, за змістом якого приватизація державного житлового фонду, який належить на праві державної власності і перебуває у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій чи установ, здійснюється органами приватизації, створеними саме цими підприємствами, установами чи організаціями. Отже, за змістом частини першої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та пункту 13 Положення № 56 приватизація державного житлового фонду, який знаходиться у комунальній власності, здійснюється уповноваженими на це органами, створеними органами місцевого самоврядування, а у разі якщо державний житловий фонд перебуває у державній власності та перебуває у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій чи установ, тоді уповноваженим органом приватизації належного їм державного житлового фонду буде орган приватизації, створений в таких державних підприємствах, організаціях чи установах, за якими закріплене таке житло».

Суд першої інстанції встановивши, що відповідач поза встановленим порядком відніс квартиру до числа службових, з метою унеможливлення її приватизації позивачем, правомірно визнав рішення виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 13.01.2021 року №02 протиправним та скасував зазначене рішення.

З урахуванням позиції відповідача, який використовує свої дискреційні повноваження свавільно, з метою максимально ефективного захисту прав позивача, яке виключить повторне звернення позивача до суду, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ефективним способом захисту буде зобов`язання виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області здійснити приватизацію квартири АДРЕСА_3 на ім`я позивача.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). 

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків. 

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 13 липня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 січня 2024 року.

Головуючий        А.В. Дашковська 

Судді:         М.С. Гончар 

       І.В. Кочеткова