ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/575/24 Справа № 229/73/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Лебеженко В.О. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого судді - Тимченко О.О.,
суддів - Зубакової В.П., Остапенко В.О.,
за участю секретаря судового засідання – Юрченко Г.О.,

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 229/73/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення попередньої оплати за договором та розірвання договору, 

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 ,

на заочне рішення Дружківського міського суду Донецької області від 19 травня 2023 року (суддя Лебеженко В.О.), - 
В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 22 вересня 2021 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір про облаштування балкону (фактично утеплення). Відповідно до цього договору, відповідач зобов`язалась у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , обладнати балкон та встановити ПВХ конструкції білого кольору з вмонтованими склопакетами, виготовлену з чотирикамерного профілю ПВХ з відповідною фурнітурою замість старих зношених конструкцій. Вартість облаштування балкону відповідач оцінив у 24 800 грн. При укладенні договору, він передав відповідачу 13 000 грн готівкою, як передоплату за облаштування балкону. Відповідач повідомив, що залишок коштів у сумі 11 800 грн., необхідно буде сплатити при доставці складових частин балкону через 60 робочих днів, а саме 15.12.2021 року. Станом на день звернення до суду, відповідач не виконав умови договору. Крім матеріальної шкоди відповідач завдав йому і моральну шкоду , яка виражається у душевних стражданнях та погіршенням стану здоров`я. 

З урахуванням уточнень, просив суд стягнути з ФОП ОСОБА_2 на його користь кошти у розмірі 13 000 грн, які були сплачені на підставі договору від 22 жовтня 2021 року, вважати договір від 22 вересня 2021 року (індивідуальний номер замовлення 8) укладений між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , розірваним, стягнути з ФОП ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 10 000 гривен.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 19 травня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено: вважати договір від 22 вересня 2021 року, укладений між фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розіраним. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 13 000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат .

Рішення суду мотивоване тим, що між сторонами виникло зобов`язання за договором про надання послуг з виготовлення і передання у власність ПВХ конструкцій, за умовами якого відповідач зобов`язався у строк 60 робочих днів, тобто до 15.12.2021 року, передати у власність замовника виготовлені вироби, чого ним виконано не було, а відтак, позивач, сплативши наперед грошові кошти у сумі 13 000 грн., має право вимагати їх повернення. Відповідачем не надано суду доказів того, що умови договору було виконано або того, що невиконання умов договору сталося з вини позивача чи внаслідок непереборної сили. ОСОБА_1 зазнав моральних страждань, які були спричинені протиправними діями ОСОБА_2 . 

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, суд першої інстанції не дав оцінку всім положенням договору, де як і сторона замовника, так і сторона виконавця має певні права та обов`язки. Так, за договором ОСОБА_1 повинен був виконати свої зобов`язання щодо оплати за замовлені ним ПВХ вироби, чого не зробив у повному обсязі, чим порушив умови договору, що в свою чергу, надавало право відповідачу не передавати виготовлений товар. Документи, запитані у дилера та заводу виробника, як на доказ виготовлення замовлення, будуть надані суду апеляційної інстанції. Посилання суду першої інстанції на лист ВП № 1 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області про звернення ОСОБА_4 із заявою про притягнення до кримінальної відповідальності за фактом шахрайства, а саме невиконання договору № 8 від 22 вересня 2021 року про облаштування балкону, не може мати ніякої доказової бази. Щодо стягнення моральної шкоди зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів спричинення їй моральних страждань з боку відповідача, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від позивача у справі відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 уклади Договір (індивідуальний номер замовлення 8) від 22.09.2021 року про організацію робіт по виготовленню і передачі у власність ПВХ конструкцій, відповідно до якого позивач ОСОБА_1 передав відповідачу передоплату в розмірі 13 000 грн.

Відповідно до листа начальника сектору дізнання ВП №1 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області капітана поліції Маловичко А., Зоренко Н.М. звернулась з заявою про притягнення до кримінальної відповідальності по факту шахрайства, а саме невиконання договору №8 від 22.09.2021 року про облаштування балкону. Вищевказана заява була внесена до ЄРДР за № 12021053260000497 від 25.11.2021, за ознаками кримінального проступку передбаченого ст.190 ч.1 КК України та рішення по даному провадженню на момент надання відповіді, а саме 18.05.2023, не прийнято.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню .

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частин 1, 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону у повній мірі не відповідає.

Рішення суду мотивоване тим, що між сторонами виникло зобов`язання за договором про надання послуг з виготовлення і передання у власність ПВХ конструкцій, за умовами якого відповідач зобов`язався у строк 60 робочих днів, тобто до 15.12.2021 року, передати у власність замовника виготовлені вироби, чого ним виконано не було, а відтак, позивач, сплативши наперед грошові кошти у сумі 13 000 грн., має право вимагати їх повернення. Відповідачем не надано суду доказів того, що умови договору було виконано або того, що невиконання умов договору сталося з вини позивача чи внаслідок непереборної сили. ОСОБА_1 зазнав моральних страждань, які були спричинені протиправними діями ОСОБА_2 . 

Проте погодитись у повній мірі з таким висновком суду першої інстанції не можливо з наступних підстав. 

Згідно положень статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до частини 1статті 837ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони(замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

За правилами встановленими частиною 1, 3 статті 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Згідно з частиною 1 статті 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Згідно з частиною 1 3 статті 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник,який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника)певну роботу,призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Згідно з пункту 22 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до частини 2 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо:1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції;2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення;3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору;4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач;5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію;6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою;7) ціну продукції визначено неналежним чином;8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Як встановлено судом між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладено Договір (індивідуальний номер замовлення 8) від 22 вересня 2021 року про організацію робіт по виготовленню і передачі у власність ПВХ конструкцій (а.с. 12-14).

Відповідно до пункту 2.1. вказаного договору вартість виробу складає 24 800,00 грн.

Відповідно до пункту 2.2. завдаток (готівкою) 13 000,00 грн., вноситься замовником в день підписання даного договору виконавцем.

Відповідно до пункту 2.1. залишок суми грошових коштів, вказаних у пункті 2.1. договору до передання у власність складає 11800,00 грн. і повинна бути внесена замовником до 22 жовтня 2021 року.

Відповідно до пункту 3.1. договору замовник зобов`язується оплатити вартість виробу, що складає 24800,00 грн. на умовах, обумовлених даним договором.

Відповідно до пункту 3.2. після виконання пункту 3.1. виконавець зобов`язується передати у власність замовника виготовлені вироби протягом 60 робочих днів з моменту укладення договору.

Відповідно до статті  509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку . Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статті 610,611 ЦК України передбачають, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання ; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Як вбачається із статті 615 ЦК України, у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами статті 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання.

Аналогічний висновок містить постанова Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 711/5065/15-ц.

Фактично ОСОБА_1 свою частину зобов`язання у вигляді сплати завдатку у сумі 13000,00 грн. станом на день укладення договору виконав, що також стороною відповідача не спростовано.

Наступний платіж позивач повинен був здійснити до 22 жовтня 2021 року у сумі 11800,00 грн.

Однак, пункт 2.3. договору не містить відомостей у який саме спосіб замовник повинен був виконати вищезазначений пункт договору перед виконавцем.

Натомість, матеріали справи містять лист-претензію від 14 грудня 2021 року та 17 грудня 2021 року з доказами направлення ОСОБА_2 , тому у суду відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 самоусунувся від виконання ним умов договору.

Крім того, відповідно до довідки наявної в матеріалах справи, що також підтверджується даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ФОП ОСОБА_2 припинила підприємницьку діяльність 28 жовтня 2021 року, підстава – припинення ФОП за її рішенням (а.с. 23-25).

Тобто, ФОП ОСОБА_2  припинила підприємницьку діяльність через шість днів з дня, який був узгоджений між сторонами для сплати ОСОБА_1  наступного платежу розмірі 11 800,00 грн., що фактично унеможливило виконання ФОП ОСОБА_2 умов договору.

Згідно з вимогами статті 526 УПК України  цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

У п. 70 постанови ВСУ від 05.06.2018 р. у справі №338/180/17 зроблено висновок, що у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою як її права, так і обов`язки за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою. Висновок ВСУ, викладений у постанові від 04.12.2013 р. у справі №6-125цс13 підтверджений в п. 39 постанови ВСУ від 05.06.2018 р. у справі №338/180/17.

Верховний Суд наголошує: у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи — підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб — підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання ) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними із підприємницькою діяльністю, усім своїм майном (пункт 4.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що є правові підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача суми грошових коштів у розмірі 13 000 гривень. 

Доводи сторони позивача щодо неналежного виконання договору стороною відповідача не спростовані, відповідачем не надано суду доказів того, що умови договору було виконано або того, що невиконання умов договору сталося з вини позивача чи внаслідок непереборної сили.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Проте колегія суді в повній мірі не може погодитись за висновком суду першої інстанції щодо розміру стягнутої моральної шкоди.

Частинами 1-3 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості, а також майнового стану цивільного відповідача.

Суд першої інстанції правильно вважав, що порушення з боку відповідача призвели до необхідності застосування ОСОБА_1 додаткових зусиль для організації свого побуту, тобто була завдана моральна шкода у вигляді душевних страждань у зв`язку з невиконанням умов договору, порушенням звичайного режиму життя, погіршенням стану здоров`я та побутових умов.

Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Разом з тим, колегія суддів вважає розмір моральної шкоди необґрунтованим.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Врахувавши вищевикладене, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його побутових умовах, колегія суддів вважає за необхідне, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити його з 10 000,00 грн. до 2 000,00 грн.

Інші доводи , викладені в апеляційній скарзі відповідача зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. 

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує є суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, враховуючи обставини в даній справі, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити такий розмір зі 10 000,00 грн. до 2 000,00 грн.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

У зв`язку з чим, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з відповідача на користь позивача та зменшує цей розмір з 992,40 грн. до 647,24 грн. (15 000 х 100 / 23000 = 65,22% х 992,40).

Крім того, з позивача на користь відповідача, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 499,37 грн. за подання відповідачем апеляційної скарги, пропорційно до задоволених вимог скарги (1435,80 х 34,78%).

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Заочне рішення Дружківського міського суду Донецької області від 19 травня 2023 року в частині розміру моральної шкоди моральної шкоди, стягнутої з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 змінити, зменшивши цей розмір з 10 000,00 гривень до 2 000,00 гривень.

Заочне рішення Дружківського міського суду Донецької області від 19 травня 2023 року в частині розміру судового збору, стягнутого з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 змінити, зменшивши цей розмір з 992,40 гривень до 647,24 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 499,37 гривень пропорційно до задоволених вимог скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий                                                                О.О.Тимченко

Судді                                                                        В.П. Зубакова

В.О. Остапенко