П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

22 січня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/9201/20	

Місце прийняття ухвали суду 1 інстанції:
м. Одеса;
Дата складання повного тексту ухвали суду 1 інстанції:
04.12.2023 року;
Суддя І інстанції: Самойлюк Г.П.

                 П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
                           
                          Головуючого судді – Єщенка О.В.
                           суддів                      – Димерлія О.О.
                                                            – Танасогло Т.М.
   
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

18.09.2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:
визнати неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 03.08.2020 року у перерахунку страхового стажу ОСОБА_1 та зобов`язати Управління перерахувати ОСОБА_1 пенсію по інвалідності, починаючи з 21.12.2011 року, з розрахунку її страхового стажу 21 рік та 3 місяці, стягнути недоплачену пенсію;
визнати неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 16.04.2020 року щодо встановлення надбавки на неповнолітніх дітей, у розмірі 150 грн. на кожну дитину, та зобов`язати Управління встановити ОСОБА_1 надбавку на неповнолітніх дітей у розмірі 150 грн. на кожну дитину, починаючи з 21.12.2011 pоку, стягнути недоплачену надбавку.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2021 року, адміністративний позов задоволено частково.
Суд визнав протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 03.08.2020 року у перерахунку страхового стажу ОСОБА_1 .
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок ОСОБА_1 пенсії по інвалідності, починаючи з 21.12.2011 року, з урахуванням висновків суду.
Визнав протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо встановлення ОСОБА_1 надбавки на неповнолітніх дітей, у розмірі 150 грн. на кожну дитину з 2015 року.
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області встановити ОСОБА_1 надбавку на неповнолітніх дітей у розмірі 150 грн. на кожну дитину, починаючи з 25.08.2015 року, нарахувати і виплатити недоотримані суми надбавки з 25.08.2015 року з урахуванням здійснених виплат.
В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.
За відповідною заявою, 27.05.2021 року позивачці видано виконавчі листи у справі №420/9201/20.
15.11.2023 року ОСОБА_1 подала суду першої інстанції заяву, в якій просила встановити судовий контроль шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень – Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області подати звіт про виконання судового рішення в адміністративній справі №420/9201/20 у строк 7 (сім) робочих днів.
Вказані вимоги обґрунтовано не виконання рішення суду, яке набрало законної сили у цій справі.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в порядку ст. 382 КАС України по справі №420/9201/20.
Вирішуючи подану заяву, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, адже заявницею не обґрунтовано обставини, у тому числі із посиланням на відповідні докази, що свідчать про невиконання відповідачем судового рішення. Заявницею також не наведено обставин та не надано доказів того, що примусовий порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату, а державним виконавцем вчинено всі необхідні дії щодо забезпечення виконання судового рішення у справі, проте відповідач створює перешкоди для виконання такого рішення.
В контексті наведеного, суд першої інстанції зауважив на тому, що застосування інституту контролю за виконанням рішення суду у порядку статті 382 КАС України є процесуальним правом суду, яке виникає виключно у разі наявності обставин, що свідчать про неправомірність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду та порушують права і законні інтереси позивача. Застосування судом до суб`єкта владних повноважень заходів процесуального впливу можливе виключно у випадку встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.
В апеляційній скарзі, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про встановлення судового контролю.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянтка зазначає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тим обставинам, що на виконання окремої ухвали суду відповідач надав відповідь про виконання рішення, проте не підтвердив ці обставини відповідними доказами.
У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області посилається на необґрунтованість доводів апелянтки, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність обставин для скасування судового рішення.
Заперечуючи проти доводів та вимог апелянтки, відповідач зазначає, що на виконання судового рішення у цій справі Управлінням з серпня 2015 року встановлено позивачці надбавку до пенсії на неповнолітніх дітей та здійснено перерахунок пенсії по інвалідності, починаючи з грудня 2011 року з урахуванням періодів роботи з 18.07.1991 року по 26.06.1992 року. Інформацію про виконання рішення суду у цій справі Управлінням внесено до реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою. З огляду на те, що Управлінням виконано судове рішення з дотриманням чинного законодавства і на даний час забезпечується примусове виконання рішення органом виконавчої служби, відповідач наполягає на необґрунтованості вимог позивачки та відсутності обставин для вжиття додаткових заходів контролю у цій справі.
У відповіді на відзив ОСОБА_1 не погоджується із доводами відповідача та наполягає на наявності у діях Управління порушень, оскільки внаслідок зарахування періодів роботи з 18.07.1991 року по 26.06.1992 року розмір її пенсії не змінився.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Вказані положення Основного Закону кореспондуються із приписами частин 2, 3 статті 14 КАС України, згідно яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Аналогічні положення щодо обов`язковості судових рішень містять норми статті 370 КАС України.
Відповідно до частини 1 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Частинами 2, 3 вказаної статті адміністративного процесуального законодавства передбачено, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України.
Згідно із частиною 7 цієї статті сплата штрафу не звільняє від обов`язку виконати рішення суду і подати звіт про його виконання. Повторне невиконання цього обов`язку тягне за собою застосування наслідків, установлених частинами першою і другою цієї статті, але розмір нового штрафу при цьому збільшується на суму штрафу, який було або мало бути сплачено за попередньою ухвалою.
Обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтями 14, 370 КАС України.
Таким чином, фактичне (не у повному обсязі) не виконання рішення суду, що набрало законної сили, є достатньою правовою обставиною для застосування судом заходів судового контролю.
Застосування зазначених процесуальних дій є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.
Вірно застосовуючи вказані положення адміністративного процесуального законодавства, судом першої інстанції правильно враховано, що у цій справі в судовому порядку підтверджено:
право позивачки на перерахунок пенсії по інвалідності, починаючи з 21.12.2011 року, з урахуванням повного трудового стажу, а саме за період роботи з 18.07.1991 року по 26.06.1992 року;
право позивачки на виплату надбавки на неповнолітніх дітей у розмірі 150 грн. на кожну дитину, починаючи з 25.08.2015 року.
Також, з метою виконання судового рішення, яке набрало законної сили у цій справі, позивачкою подано відповідні виконавчі листи до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Зокрема, на виконання окремої ухвали, прийнятої судом першої інстанції 31 липня 2023 року, Управління надало суду рішення від 27.05.2021 року в пенсійній справі №95106843337, згідно яких позивачці з серпня 2015 року враховується надбавка на неповнолітніх дітей у розмірі 300 грн. та страховий стаж збільшено до 36 років 9 місяців 10 днів.
Звертаючись із заявою про встановлення судового контролю у порядку статті 382 КАС України, позивачка зазначала про фактичне не виконання рішення суду у цій справі. Обставини, з якими пов`язано таке звернення, заявницею не наведено та не обґрунтовано.
Під час апеляційного провадження заявницею вказується на не підтвердження виконання Управлінням вимог окремої ухвали суду відповідними доказами щодо здійснення перерахунку та сплати встановлених доплат.
В подальшому, під час апеляційного провадження, заявницею фактично уточнюються підстави звернення із заявою в порядку статті 382 КАС України та зазначається про незгоду із правомірністю дій Управління, оскільки врахований на виконання рішення страховий стаж не призвів до збільшення розміру пенсії.
Повторюючись, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вищенаведені правові норми статті 382 КАС України мають на меті саме забезпечення виконання судового рішення. Тобто, вчинені боржником дії мають відповідати способу та порядку, визначеним у відповідному судовому рішенні з метою захисту прав та інтересів особи, яка звернулась до адміністративного суду.
При цьому, рішенням суду у цій справі на орган пенсійного фонду не покладався обов`язок щодо призначення позивачці пенсії у конкретному розмірі після проведення спірного перерахунку, а отже вимоги заявниці виходять за межі виконання рішення та не узгоджуються із приписами статті 382 КАС України.
Ґрунтовною обставиною під час вирішення питання щодо наявності підстав для застосування заходів судового контролю в порядку статті 382 КАС України є й те, що ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного провадження заявницею не зазначається, які саме дії не вчинено Управлінням або вчинено неправомірно під час виконання рішення у цій справі.
В контексті наведених обставин, не можна залишити і поза увагою й те, що видані у цій справі виконавчі листи на даний час перебувають на виконанні у державній виконавчій службі. Однак, станом на момент звернення із заявою позивачкою не підтверджується, що примусовий порядок виконання судового рішення не дає очікуваного результату внаслідок неправомірних дій державного виконавця чи відповідача (боржника), створення суб`єктами цих правовідносин перешкод у виконанні рішення.
Враховуючи викладене, оскільки позивачкою не обґрунтовано та не підтверджено обставини для встановлення судового контролю, колегія суддів вважає за необхідне погодитись із висновком суду першої інстанції про залишення поданої заяви без задоволення.
З огляду на викладене, висновки суду відповідають нормам процесуального права та обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.
У зв`язку із чим, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог статті 316 КАС України підлягає залишенню без змін.
Відповідно до приписів ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

  Головуючий-суддя:                                                                            О.В. Єщенко  
         
  Судді:                                                                                                    О.О. Димерлій  
                                                                                                             
                                                                                                                           Т.М. Танасогло