ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
06 березня 2024 року
м. Київ
Справа № 577/5300/19
Провадження № 51-2973 км 22
Верховний Суд колегією суддів Третьої  судової палати  Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання                         ОСОБА_4 ,
прокурора                                                               ОСОБА_5 ,
захисника                                                               ОСОБА_6 ,
захисника (відеоконференція)                        ОСОБА_7 ,
засудженої (відеоконференція)                      ОСОБА_8 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженої ОСОБА_8 на вирок Білопільського районного суду Сумської області від 15 серпня 2022 року і ухвалу Полтавського апеляційного суду від 18 вересня 2023 року, захисника ОСОБА_6 і прокурора на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 18 вересня 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019200070000246 за  обвинуваченням
ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної  інстанцій обставини
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувалась у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, а саме у вчиненні розбійних нападів організованою групою.
Білопільський районний суд Сумської області вироком від 15 серпня 2022 року визнав винуватою ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, та призначив їй покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього належного їй майна, крім житла. Вирішив питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Полтавський апеляційний суд ухвалою від 18 вересня 2023 року апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 залишив без задоволення.
На підставі ч. 2 ст. 404 КПК України вирок Білопільського районного суду Сумської області від 15 серпня 2022 року щодо ОСОБА_8 змінив, виключив з формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, посилання на особи « ОСОБА_9 » та « ОСОБА_10 » й постановив вважати правильним твердження про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, за попередньою змовою з «особами 2 і 3, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження».
Уточнив вирок в частині кваліфікації дій ОСОБА_8 , вказавши, що за кваліфікуючою ознакою «вчинення розбою особою, яка раніше вчинила розбій» кваліфікуються дії ОСОБА_8 за епізодом № 2. В іншій частині вирок місцевого суду залишив без зміни.
Згідно з вироком з урахуванням змін, внесених ухвалою апеляційного суду, ОСОБА_8 , діючи у групі осіб за попередньою змовою з Особою 3, яка вироком Білопільського районного суду від 22.12.2021 засуджена за ч. 4 ст. 187, ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; Особою 2, який вироком Білопільського районного суду від 26.10.2021 засуджений за ч. 3 ст. 187, ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з випробуванням з іспитовим строком 2 роки; невстановленою в ході досудового розслідування особою та особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження у зв`язку з розшуком, діючи з корисливою метою та єдиним умислом, направленим на вчинення розбійного нападу на ОСОБА_11 , поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я, у період часу з 23:12 год. 29.03.2019 до 00:58 год. 30.03.2019 на автомобілі Особи 2 приїхали до смт Есмань Глухівського (на теперішній час Шосткинського) району Сумської області, де одягнули виготовленні з шапок маски, пов`язки, рукавички і, залишивши транспортний засіб, попрямували до домогосподарства потерпілого. 
У цей час особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження у зв`язку із розшуком, зателефонувала своїй знайомій та, не повідомляючи останню про злочинну змову, дізналася у неї, яким чином у нічний час знайти будинок потерпілого ОСОБА_11 .
Діставшись будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 за попередньою змовою з Особою 3, Особою 2, невстановленою в ході досудового розслідування особою та особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, вибили двері та проникли в будинок, де Особа 2 і невстановлена в ході досудового розслідування особа, схопили потерпілого ОСОБА_11 за ноги та руки, примусово посадили на стілець, що знаходився в приміщенні кухні, і, використовуючи мотузки та дроти, які знайшли на місці злочину, прив`язали до стільця.
У цей час Особа 3 розпитував потерпілого про місце знаходження грошей. ОСОБА_11 , здійснюючи фізичний супротив, заперечував наявність грошей. Особа, матеріали щодо  якої виділені в окреме провадження, шукав гроші та цінні речі на території будинку і домогосподарства. 
Долаючи опір потерпілого, співучасники, діючи спільно та узгоджено між собою, рушником закрили рот та ніс потерпілого, що ускладнювало його дихання, нанесли близько трьох ударів по тілу потерпілого, а також, використовуючи господарський ніж, який знаходився в приміщенні кухні, з метою отримання інформації про місце знаходження грошових коштів погрожували його застосуванням ОСОБА_11 . Після зазначених дій Особа 2 та Особа 3 продовжили пошук грошових коштів, а невстановлена в ході досудового розслідування особа та ОСОБА_8 здійснювали фізичний контроль потерпілого.
З метою отримання інформації про місцезнаходження цінного майна потерпілого нападники застосували до нього погрози насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я. Потерпілий, реально сприймаючи погрози його життю та здоров`ю, побоюючись їх реалізації, повідомив про місце схову грошей, після чого співучасники виявили та незаконно заволоділи коштами в сумі 18 000 грн, належними ОСОБА_11 . 
Не отримавши очікуваної суми грошей, співучасники продовжили утримання потерпілого та пошук грошей на території домогосподарства і в будинку та, не знайшовши їх, покинули місце вчинення злочину. Під час вчинення розбійного нападу співучасники заволоділи грошовими коштами у сумі 18 000 грн, мобільним телефоном потерпілого та спричинили йому легкі тілесні ушкодження.
Окрім того, ОСОБА_8 за попередньою змовою з Особою 3 та особою, матеріали щодо  якої виділені в окреме провадження у зв`язку з розшуком, діючи з корисливою метою та єдиним умислом, направленим на вчинення розбійного нападу на              ОСОБА_12 , поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я, близько 08:18 год. 16.04.2019 на автомобілі під керуванням ОСОБА_13 , якому вони не повідомляли про свої протиправні наміри, приїхали до м. Конотоп у с. Підлипне Сумської області, де підійшли до будинку потерпілої ОСОБА_12 по АДРЕСА_3 , оглянули прилеглу до нього територію і визначили місце, яке найбільш підходило для проникнення у домогосподарство, продумуючи шляхи залишення місця вчинення злочину, після чого вирішили вчинити злочин пізніше цього ж дня.
На виконання задуманого співучасники вирішили, що Особа 3 та особа, матеріали щодо  якої виділені в окреме провадження, мають проникнути до будинку ОСОБА_12 й шляхом погроз і застосування насильства дізнатися у неї відомості про місцезнаходження грошей і цінних речей, відшукати їх, а ОСОБА_8 має залишитися на вулиці та спостерігати за обстановкою, а в разі виявлення сторонніх осіб поблизу будинку, має сповістити співучасників для своєчасного відходу з місця вчинення злочину.
16.04.2019, близько 12:00 год., ОСОБА_8 , Особа 3 та особа, матеріали щодо  якої виділені в окреме провадження, на автомобілі під управлінням ОСОБА_13 , якому не повідомляли про свої протиправні наміри, приїхали до м. Конотоп у с. Підлипне, де біля вул. Весняної зупинили автомобіль, вийшли з нього та наказали                ОСОБА_13 їх чекати. 
Після цього ОСОБА_8 , Особа 3 та особа, матеріали щодо  якої виділені в окреме провадження, направилися до будинку потерпілої. Встановивши, що двері до домогосподарства зачинені, ОСОБА_8 повернулася до автомобіля, де мала слідкувати за обстановкою навколо, а Особа 3 та особа, матеріали щодо  якої виділені в окреме провадження, через огорожу перелізли у домоволодіння            ОСОБА_12 , й біля входу до будинку виявили потерпілу. 
У цей час особа, матеріали щодо  якої виділені в окреме провадження, швидко пішла до будинку та, незважаючи на заборону потерпілої, почала шукати грошові кошти і цінні речі, а Особа 3 заштовхала ОСОБА_12 в будинок. 
У будинку Особа 3 запитала потерпілу про місце знаходження грошових коштів, однак остання стверджувала про їх відсутність, після чого Особа 3, взявши у приміщенні будинку господарський молоток, почала погрожувати спричиненням ним тілесних ушкоджень, небезпечних для життя та здоров`я потерпілої. 
Оскільки ОСОБА_12 не повідомила про місцезнаходження грошей, Особа 3 вказаним молотком завдала ОСОБА_12 не менше двох ударів по рукам та близько п`яти ударів рукояткою молотка по голові. ОСОБА_12 , сприймаючи дії та погрози Особи 3 як реальні, вказала, де зберігає гроші, після чого вказані особи виявили та заволоділи належними ОСОБА_12 грошовими коштами в сумі 6000 грн та майном потерпілої, спричинивши їй матеріальну шкоду на загальну суму 12 133,84 грн, а також спричинили їй легкі тілесні ушкодження. Після цього вони з місця вчинення злочину зникли.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_8 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженої, його явну несправедливість через суворість, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Засуджена ОСОБА_8 у своїй касаційній скарзі з тих самих підстав просить скасувати вирок Білопільського районного суду Сумської області від 15 серпня 2022 року й ухвалу Полтавського апеляційного суду від 18 вересня 2023 року і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Прокурор у касаційній скарзі просить скасувати ухвалу Полтавського апеляційного суду від 18 вересня 2023 року з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Захисник ОСОБА_6 та засуджена ОСОБА_8 у своїх касаційних скаргах зазначають, що за епізодом злочинних дій щодо потерпілого ОСОБА_11 умислу на застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого, а також погрози застосування такого насильства у ОСОБА_8 не було. Застосуванням ножа погрожувала виключно ОСОБА_10 , про що потерпілий свідчив під час досудового розслідування, а інші учасники робили їй зауваження про припинення таких дій. При підготовці до заволодіння коштами потерпілого планувалось таємне викрадення його майна і мова про застосування насильства не йшла. Однак під час судового розгляду потерпілий змінив свої показання і вказав про погрозу застосування насильства від всіх трьох жінок. На переконання сторони захисту, судом надано неправильну оцінку показанням потерпілого, що призвело до неправильної кваліфікації діянь ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 187 КК України, а не за ч. 3 ст. 186 КК України.
Крім цього, засуджена вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які також брали участь у вчиненні інкримінованих їй злочинів і уклали з прокурором угоди про визнання винуватості, тому їх свідчення є упередженими.
Також захисник та засуджена у своїх касаційних скаргах стверджують про непричетність ОСОБА_8 до розбійного нападу на ОСОБА_12 , оскільки вона не проникала до житла потерпілої і не здійснювала будь-яких дій, спрямованих на заволодіння майном. Крім цього, навіть за умови співучасті ОСОБА_8 у вчиненні цього злочину, її діяння за ст. 187 КК України кваліфіковано не правильно, оскільки дії ОСОБА_10 виходили за межі можливої домовленості про вчинення злочину шляхом шахрайства, тому за правилами ч. 5 ст. 29 КК України ОСОБА_8 не повинна була притягуватись до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 187 КК України.
Захисник у касаційній скарзі також вказує, що суди не зазначили, до якої категорії співучасників відносилась ОСОБА_8 за епізодом нападу на ОСОБА_12 відповідно до положень ст. 27 КК України.
Також захисник зазначає про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, висловлює незгоду з оцінкою судами доказів; зазначає, що судом викладено у вироку показання свідка ОСОБА_10 , яких вона не давала, що залишилось без належної оцінки апеляційного суду.
Також сторона захисту не погоджується з призначеним ОСОБА_8 покаранням і вважає його надто суворим, оскільки ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які обвинувачувались у вчиненні злочинів у співучасті з ОСОБА_8 , суди призначили значно м`якші покарання.
Крім цього, вони вважають, що суди не врахували всіх даних про особу засудженої, яка характеризується позитивно, протягом розгляду справи не вчиняла протиправних дій і належним чином виконувала процесуальні обов`язки, активно займалась волонтерською діяльністю.
Всі зазначені вище обставини залишились без належної оцінки апеляційного суду, тому його ухвала не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Прокурор у своїй касаційній скарзі зазначає, що апеляційний суд належним чином не перевірив доводи скарги щодо безпідставного виключення кваліфікуючої ознаки розбою, вчиненого організованою групою; відмовив у задоволенні клопотання про повторний допит свідка та дослідження інших доказів і необґрунтовано погодився з оцінкою, наданою судом першої інстанції, щодо недоведеності ознак організованої групи.
Крім цього, прокурор звертає увагу, що судом було затверджено угоду про визнання винуватості між ОСОБА_10 та прокурором, за якою діяння ОСОБА_10 , вчинені у співучасті з ОСОБА_8 за тими ж епізодами, кваліфіковано за ч. 4 ст. 187 КК України з кваліфікуючою ознакою розбою, вчиненого у складі організованої групи, тобто ті ж самі діяння за тими ж епізодами кваліфіковані по-різному.
Прокурор вважає, що апеляційний суд належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги щодо необхідності кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 187 КК України, тому ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Позиції учасників судового провадження
Захисники та засуджена підтримали касаційні скарги сторони захисту і заперечували проти задоволення касаційної скарги прокурора.
Прокурор заперечувала проти задоволення касаційних скарг захисника та засудженої і підтримала касаційну скаргу сторони обвинувачення.
Інші учасники судового провадження були повідомлені про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
За частиною 1 цієї статті суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, які не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до положень статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ухвала апеляційного суду є рішенням суду вищого рівня щодо законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції, яке перевіряється в апеляційному порядку, і повинна відповідати вимогам статей 370, 419 КПК України. 
Відповідно до вимог ст. 419 КПК України в мотивувальній частині ухвали, зокрема, зазначається короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення, мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. Усі доводи, які містяться в апеляційних скаргах, мають бути проаналізовані з урахуванням наявних у справі доказів з тим, щоб жоден з них не залишився нерозглянутим. Однак цих законодавчих вимог апеляційний суд не дотримався.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій зазначав про незгоду з кваліфікацією діянь ОСОБА_8 за епізодом нападу на ОСОБА_14 , а також заперечував участь засудженої у нападі на ОСОБА_12 , а у випадку доведеності її участі - неможливість кваліфікації діянь ОСОБА_8 за ст. 187 КК України, оскільки, як вказала свідок ОСОБА_10 , заволодіння майном потерпілої планувалось шляхом обману, а застосування до неї насильства захисник вважав ексцесом виконавця. 
Також захисник ставив під сумнів показання допитаної свідка ОСОБА_10 з урахуванням того, що остання уклала угоду з прокурором про визнання винуватості і була засуджена за вчинення злочинів у співучасті з ОСОБА_8 (т. 11 а. с. 196-200).
Прокурор у своїй апеляційній скарзі не погоджувався з перекваліфікацією діянь ОСОБА_8 з ч. 4 ст. 187 КК України на ч. 3 ст. 187 КК України, вказував на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження і просив в апеляційній скарзі повторно дослідити окремі докази й допитати свідка ОСОБА_10 (т. 11 а. с. 183-193).
Апеляційний суд відмовив у задоволенні клопотання прокурора, вказавши, що у клопотанні не наведено підстав, передбачених ст. 404 КПК України, для повторного дослідження доказів
Частиною ч. 3 ст. 404 КПК України встановлено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
За висновками об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду про застосування норми права, передбаченої ч. 3 ст. 404 КПК України (постанова від 03 квітня 2023 року (справа №  537/984/20, провадження № 51-1747кмо22), під час апеляційного розгляду за апеляційною скаргою прокурора, потерпілого чи його представника з вимогою щодо постановлення нового вироку, за наявності доводів про невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та/або неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, суд апеляційної інстанції має право повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, безвідносно до того чи заявлено клопотання про повторне дослідження доказів.
Враховуючи, що в апеляційній скарзі прокурор та захисник аргументовано порушували  питання про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, перевірити  це апеляційний суд міг шляхом повторного дослідження окремих доказів у кримінальному провадженні. 
Верховний Суд неодноразово наголошував, що суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК України), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, з урахуванням приписів ст. 404 КПК України. 
Однак, суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводів скарги сторони захисту щодо аспектів кваліфікації участі ОСОБА_8 у нападі на потерпілу ОСОБА_12 в контексті показань свідків щодо намірів заволодіння майном шляхом обману та інших конкретних обставин справи.
Також суд не надав оцінки доводам апелянтів щодо показань свідка ОСОБА_10 , відмовив у задоволенні клопотання прокурора про її повторний допит з урахуванням того, що остання обвинувачувалась у вчиненні цих самих злочинів у співучасті з ОСОБА_8 , матеріали провадження щодо неї було виділено в окреме провадження, і вона уклала угоду з прокурором про визнання винуватості.
Крім цього, в цьому ж контексті апеляційним судом належно не перевірені й доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставності перекваліфікації місцевим судом діянь ОСОБА_8 з ч. 4 ст. 187 КК України на ч. 3 ст. 187 КК України.
За таких обставин ухвала апеляційного суду не може вважатися законною й обґрунтованою, допущені цим судом порушення вимог кримінального процесуального закону в силу положень ст. 412 КПК України є істотними, оскільки могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
З огляду на це касаційні скарги засудженої, її захисника та прокурора потрібно задовольнити частково, ухвалу апеляційного суду скасувати у зв`язку з невідповідністю її вимогам ст. 419 КПК України, з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції. 
Під час апеляційного перегляду потрібно усунути зазначені порушення, повно та всебічно перевірити доводи поданих на вирок апеляційних скарг з урахуванням наведених у цій постанові мотивів й постановити рішення, яке відповідає вимогам закону.
Крім цього, враховуючи, щоОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, з метою запобігання ризику переховування від суду, колегія суддів вважає необхідним обрати їй запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.
Керуючись положеннями ст. ст. 412, 419, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційні скарги засудженої ОСОБА_8 , її захисника ОСОБА_6 і прокурора задовольнити частково.
Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 18 вересня 2023 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. 
Обрати обвинуваченій ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 04 травня 2024 року включно.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення,                                            є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
 
ОСОБА_1                                            ОСОБА_2                        ОСОБА_3