РІШЕННЯ
Іменем України

12 січня 2024 року 
м. Київ

справа №990/85/23
провадження № П/990/85/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єзерова А.А., 
суддів Бучик А.Ю., Коваленко Н.В., Стародуба О.П., Чиркіна С.М.,

розглянув в порядку спрощеного провадження без виклику сторін адміністративну справу №П/990/85/23
за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
I. РУХ СПРАВИ
1.  ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду із позовною заявою до Вищої ради правосуддя, в якій просить Суд:
- визнати протиправним і скасувати рішення Вищої ради правосуддя від 06.04.2023 «Про відмову у звільненні ОСОБА_1 з посади судді Львівського окружного адміністративного суду у відставку»;
- зобов`язати Вищу раду правосуддя повторно розглянути питання про звільнення у відставку ОСОБА_1 з посади судді Львівського окружного адміністративного суду із зарахуванням до стажу роботи, що дає судді право на відставку, періоду проходження військової служби, періоду навчання у вищому навчальному закладі та періоду роботи у Вищій раді юстиції України.
2. В обґрунтування позову зазначає, що відповідач незаконно відмовляється звільнити його у відставку з посади судді Львівського окружного адміністративного суду. Наголошує, що він має визначений законом стаж для виходу у відставку, проте відповідач безпідставно не включає до зазначеного стажу періоди служби позивача в армії, навчання в університеті та роботи у Вищій раді юстиції.
3. Ухвалою Верховного Суду від 11.05.2023 відкрито провадження у справі. 
4. 26.05.2023 до суду надійшов відзив відповідача, за змістом якого останній заперечує проти задоволення позовних вимог.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
5. Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 призначений на посаду суді Указом Президента України від 04.11.2008 №167-к.
6. 10.02.2023 позивач звернувся до Вищої ради правосуддя із заявою про звільнення у відставку з посади судді.
7. Рішенням Вищої ради правосуддя від 06.04.2023 №311/0/15-23 відмовлено позивачу у задоволенні заяви про звільнення у відставку з мотивів відсутності у нього необхідного стажу, що дає право на відставку.
8. Відповідачем зараховано до стажу позивача, що дає право на відставку, 14 років 6 місяців 6 днів роботи суддею та 3 роки професійної діяльності.
9. При цьому, не зараховано відповідачем до зазначеного стажу позивача:
- період служби в армії, оскільки відсутні відомості, що така служба була строковою;
- період навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, оскільки позивач вчився на заочній формі навчання;
- період професійної діяльності понад зараховані 3 роки, оскільки саме такий порядок визначений чинним законодавством.
10. Вважаючи зазначене рішення відповідача незаконним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
ІІІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
11. Верховний Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі, дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне.
12. Згідно з частиною першою статті 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2014 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII, у редакції, чинній на час подання позивачем заяви про звільнення з посади судді у відставку) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
13. Відповідно до статті 137 указаного Закону, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
14. Згідно з абзацом 4 пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
15. На день призначення позивача на посаду судді діяв Закон України «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-XII (далі - Закон № 2862-XII).
16. Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 43 Закону № 2862-XII до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
17. Також, за змістом підпункту 3-1 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (далі - Постанова № 865, була чинна на час призначення позивача суддею), до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.
18. Таким чином, окрім власне періоду перебування на посаді судді, чинне законодавство допускає зарахування до стажу, що дає право на відставку судді, певних періодів праці/навчання/служби, проте, за певних умов.
Щодо навчання позивача
19. Судом встановлено, що у період з 1996 року по 2000 рік позивач навчався у Львівському національному університеті імені Івана Франка на заочній формі навчання. По закінченні навчання отримав кваліфікацію «юрист».
20. Подібні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді.
21. Так, у постанові від 03.09.2020 у справі №9901/521/19 Верховний Суд на підставі аналізу норм Закону України «Про освіту», Закону України «Про вищу освіту», Постанови №865, Закону України «Про пенсійне забезпечення» дійшов висновку, що: 
«заочна та вечірня форми навчання у вищому юридичному навчальному закладі не зараховуються до стажу судді, який дає право на відставку».
22. Правовідносини у цій справі цілком тотожні справі №9901/521/19, а тому і в межах цього спору відсутні підстави для зарахування позивачу періоду його навчання на заочній формі у вищому юридичному навчальному закладі до стажу, що дає право на відставку.
Щодо роботи позивача у Вищій раді юстиції 
23. Абзацом 2 частини четвертої статті 43 Закону № 2862-XII передбачено вичерпний перелік посад, робота на яких враховується до стажу на відставку. 
24. Відповідачем враховано до стажу позивача, що дає право на відставку, 3 роки його професійної діяльності до вступу на посаду судді, зокрема, відповідно до частини першої статті 7 Закону № 2862-XII у поєднанні з положеннями абзацу четвертого пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII. 
25. У період з 19.01.1999 по 23.07.2007 позивач працював на посадах консультанта та головного спеціаліста у Вищій раді юстиції.
26. Колегія суддів звертає увагу, що ані статтею 43 Закону №2862-XII, ані будь-яким іншим нормативно-правовим актом не передбачено зарахування до стажу осіб, що дає право на відставку, періодів роботи осіб в апараті Вищої ради юстиції понад три роки.
27. Обсяг повноважень, які виконував позивач під час роботи у Вищій раді юстиції, жодним чином на спірні правовідносини не впливає.
28. Таким чином, відсутні підстави для зарахування позивачу періоду його роботи у Вищій раді юстиції до стажу, що дає право на відставку.
Щодо проходження позивачем служби в армії
29. Судом встановлено, що з 08.01.1982 по 01.09.1990 позивач проходив службу в радянській армії. 
30. У постанові від 13.12.2023 у справі №990/288/23 Верховний Суд аналізував питання щодо того, який максимальний термін служби в армії може бути зараховано до стажу осіб, що дає право на відставку, відповідно до, у тому числі, норм Постанови №865. Верховний Суд дійшов висновку, що: 
«Строкова військова служба, водночас, має обмежений строк, який станом на час вступу позивача до військово-навчального закладу становив 2 роки (стаття 13 Закону СРСР від 12.10.1967 «Про загальний військовий обов`язок»).
Так, законодавство, чинне на час призначення позивача на посаду судді, передбачало зарахування до стажу роботи, що дає судді право на відставку, саме календарний період проходження строкової військової служби, який становив 2 роки».
31. Обставини цієї справи цілком тотожні справі №990/288/23. 
32. В межах спірних правовідносин позивач просить суд зарахувати йому до «спеціального» стажу час служби з 08.01.1982 по 01.09.1990. При цьому, позивач не надавав ні відповідачеві, ні суду докази про проходження ним строкової служби. 
33. Проте, з урахуванням наведеного вище правового висновку Верховного Суду, колегія суддів зазначає, що за будь-яких обставин максимальний строк строкової служби задля зарахування до стажу, що дає право на відставку, не може складати більше 2 років.
34. Як убачається із оскаржуваного рішення Вищої ради правосуддя, відповідач визнає стаж позивача - 17 років 6 місяців та 6 днів. Зарахування позивачу до зазначеного стажу двох років військової служби на час подання заяви про відставку не матиме наслідком досягнення необхідного стажу у 20 років, а тому відповідач правомірно відмовив йому у задоволенні заяви про відставку. Отже, у задоволенні позову слід відмовити.
35. За правилами статті 139 КАС України понесені позивачем витрати у виді судового збору за подання позову у цій справі відшкодуванню не підлягають. 
Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 255, 262, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення Верховного Суду як суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач                                                                                А.А. Єзеров
Суддя                                                                                                    А.Ю. Бучик
Суддя                                                                                                    Н.В. Коваленко
Суддя                                                                                                    О.П. Стародуб
Суддя                                                                                                    С.М. Чиркін