Справа № 441/1811/20                                Головуючий у 1 інстанції: Перетятько О.В. 
Провадження № 22-ц/811/2232/23                         Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        15 січня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

                       головуючий – суддя Цяцяк Р.П., 
                       судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,
за участю: секретаря Цьони С.Ю.;
позивачки ОСОБА_1 
та її представника – адвоката Косик Л.А.;
відповідачки ОСОБА_2 
та її представника – адвоката Масляного Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_3 , представника ОСОБА_1 , на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 04 липня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , у якому просила:
-встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у період з 01.12.2010 року по день смерті останнього – ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 
-визнати автомобіль марки «Volkswagen Caddy», р.н.з. НОМЕР_1 , 2004 року випуску, білого кольору, номер шасі НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 зареєстровано за ОСОБА_5 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; 
-в порядку поділу спільної сумісної власності визнати за позивачкою право власності на автомобіль марки «Volkswagen Caddy», р.н.з. НОМЕР_1 , 2004 року випуску, білого кольору, номер шасі НОМЕР_2 , присудивши відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_4 грошову компенсацію за вказаний автомобіль в розмірі по 11 050 грн. кожному та припинивши право спільної сумісної власності на такий;
-надати ОСОБА_1 право на спадкування іншого належного ОСОБА_5 майна, разом із спадкоємцями першої черги за законом після його смерті.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що позивачка з 01.12.2010 року проживала з ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 , разом вели спільне господарство та побут, мали спільний бюджет, несли спільні витрати, спрямовані на забезпечення життєдіяльності сім`ї, разом відпочивали, святкували сімейні та інші свята, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали разом однією сім`єю як чоловік та дружина, в іншому шлюбі не перебували, провели таїнство вінчання.
30.01.2016 року позивачка разом з ОСОБА_5 за спільні кошти придбали транспортний засіб марки «Volkswagen Caddy», р.н.з. НОМЕР_1 , 2004 року випуску, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу зареєстровано за ОСОБА_5 . Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 останнього відкрилась спадщина за законом і позивачка вважає, що на рівні з дітьми чоловіка має право на спадкування майна після його смерті. Оскільки вказане майно придбано в період перебування у фактичних шлюбних відносинах, просить встановити в судовому порядку відповідний факт, визнати згадане вище майно спільною сумісною власністю подружжя і провести його поділ, оскільки в добровільному порядку відповідачі відмовляються від такого (а.с. 2-6).
 
Оскаржуваним рішенням  в задоволенні позову відмовлено (а.с. 157-163).

Дане рішення оскаржила представник позивачки.
Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на неправильне застосування норм матеріального права і на порушення норм процесуального права.
Звертає увагу на те, що: 
- позивачка  ОСОБА_1 та ОСОБА_5 були вдівцями, тривалий час були знайомими один з одним, оскільки позивачка була рідною сестрою померлої дружини ОСОБА_6 і «своє спільне проживання … погоджували зі своїми дітьми, зокрема відповідачами у даній справі»;
- відповідачка ОСОБА_2 у власноручно написаній нею 27.01.2016 року заяві про призначення їй субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг зазначала, що її «батько і брат (з нею) не проживають, проживають за іншою адресою»;
- саме у позивачки знаходяться оригінали документів про придбання ОСОБА_5 автозапчастин, протоколи перевірки технічного стану належних останньому колісного трактора та причіпа, договори його страхування, його трудова книжка тощо;
- 29.05.2018 року ОСОБА_5 у декларації про вибір сімейного лікаря своєю довіреною особою зазначив саме ОСОБА_1 та її номер телефону;
- для придбаного 30.01.2016 року автомобіля марки «Volkswagen Caddy» гараж було побудовано саме на подвір`ї будинку позивачки, де він і зберігається по даний час разом з особистими речами померлого ОСОБА_5 ;
- 18.04.2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 здійснили обряд вінчання при свідках ОСОБА_2 (відповідачки у справі) та ОСОБА_7 , що стверджується свідоцтвом про вінчання.
З урахуванням наведеного, висновок суду про те, що «матеріалами справи не підтверджено фактів існування між позивачкою та померлим ОСОБА_5 спільного побуту та взаємних прав і обов`язків, які притаманні подружжю, а отже, відсутні підстави для висновку, що спірне майно набуте внаслідок спільної праці позивачки та померлого ОСОБА_5 , як сім`ї, тобто внаслідок їхніх спільних або індивідуальних трудових зусиль», вважає помилковим(а.с. 173-187).

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 04 грудня 2023 року прийнято відмову позивачки ОСОБА_1 від поданого нею позову до  ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в частині позовної вимоги про надання ОСОБА_1 права на спадкування іншого належного ОСОБА_5 майна разом із спадкоємцями першої черги за законом після його смерті, у зв`язку з чим оскаржуване рішення у цій частині визнано нечинним та закрито провадження у даній цивільній справі в цій частині (том 2, а.с. 37-38).

Відповідач ОСОБА_4 подав до суду заяву про апеляційний розгляд справи у його відсутності (том 2, а.с. 23).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і її представника на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони відповідачки ОСОБА_2 і її представника, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі суд мотивував недоведеністю позовної вимоги про встановлення факту спільного проживання позивачки однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 у період з 01.12.2010 року по день смерті останнього – ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки «жодних належних письмових доказів, які б підтверджували доводи позивачки щодо існування між нею та ОСОБА_5 відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та побуту, та придбання спірного транспортного засобу за їх спільні сумісні кошти або спільною працею у матеріалах справи відсутні… Обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, та надані на їх підтвердження вищезазначені письмові докази, не підтверджують факту безперервного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією сім`єю протягом 01.12.2010-01.08.2020 та наявність у них взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю… ОСОБА_8 більшість свідків є родичами сторін, та надана ними інформація відома їм на підставі оцінки ними поодиноких фактів, на основі яких і формувалась їхня думка про наявність між позивачкою та померлим ОСОБА_5 сімейних зав`язків…». З урахуванням наведеного, інші позовні вимоги судом першої інстанції не оцінювалися.
Колегія суддів вважає, що вищенаведені висновки не відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

ЦПК України встановлено, що: 
-        цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);
-        суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);
-        доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);
-        належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);
-        обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

Судами встановлено та визнається всіма учасниками справи (в тому числі – і відповідачами), а відтак (у відповідності до частини 1 статті 82 ЦПК України) доказуванню не підлягає, те що:
-станом на 01.12.2010 року позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_5 були вдівцями і у будь-якому іншому зареєстрованому шлюбі не перебували;
-позивачка ОСОБА_1 була рідною сестрою померлої дружини ОСОБА_5 , а відтак ОСОБА_1 і ОСОБА_5 були знайомими тривалий час і діти останнього, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , є племінниками позивачки. 

В обґрунтування заявленої позовної вимоги про встановлення факту спільного проживання позивачки однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 позивачка посилається на:
-те, що 18.04.2017 року позивачка уклала з ОСОБА_5 церковний шлюб, що стверджується Свідоцтвом про вінчання (копія якого додається до позовної заяви; том 1, а.с. 15), згідно якого це вінчання було здійснено при свідках, одним з яких була відповідачка ОСОБА_2 (донька ОСОБА_5 );
-фотографії за період з 2010 року по 2019 рік, на яких відображено їх спільні з ОСОБА_5 відпочинки, святкування сімейних свят, поїздки до дітей в Португалію, згадане вище вінчання тощо;
-закордонні паспорти позивачки і ОСОБА_5 , якими стверджується, що у грудні 2019 – січні 2020 року вони разом їздили на відпочином за кордон;
-покази свідків, яких просила допитати в судовому засіданні. 

В той же час, відповідачі у поданому ними до суду Відзиві на позов, заперечуючи факт спільного проживання позивачки та їхнього покійного батька ОСОБА_5 однією сім`єю, жодних аргументів стосовно вищезгаданих доводів позовної заяви та долучених до неї доказів не наводять, обмежуючись лише посиланням на майбутні покази свідків, яких просять допитати в судовому засіданні (а.с. 52-53).

В доводах апеляційної скарги апелянт, не погоджуючись з висновками оскаржуваного рішення про недоведеність позовної вимоги про встановлення факту спільного проживання позивачки однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , звертає увагу на те, що судом не дано належної оцінки, як вищезгаданим доказам по справі, так і показам свідків в судових засіданнях, а також долученим до матеріалів справи:
-копіям документів із справи про призначення субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг N? 12702, у яких адресою місця проживання ОСОБА_5 у 2018-2019 роках зазначено АДРЕСА_2 ;
-копіям двох заяв із справи про призначення субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг N? 12702, у яких відповідачка ОСОБА_2 зазначає: «Прошу розглянути мою субсидію на комісії так як мій батько і брат зі мною не проживають, проживають за іншою адресою», не зазначаючи при цьому у заяві, датованій 27.01.2016 року, адреси за якою проживає її батько ОСОБА_5 
-копії заяви відповідачки ОСОБА_2 від 06.11.2018 року із справи про призначення субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг N? 12702, у якій згадана заявниця власноручно зазначає, що її батько, ОСОБА_5 , у неї не проживає, оскільки проживає у АДРЕСА_2 . При цьому вказана адреса зазначена ОСОБА_9 на власний розсуд та жодних інших письмових доказів проживання ОСОБА_10 станом на 06.11.2018 року за адресою . АДРЕСА_2 матеріали справи не містять;
-копіям протоколів перевірки технічного стану причіпа від 06.03.2012, від 28.01.2013 та від 28.01.2014, протоколів перевірки технічного стану трактора від 28.01.2013, від 26.11.2013 та від 06.03.2012, гарантійних талонів на придбання автозапчастин, сертифікату від 27.06.2018 року, згідно якого ОСОБА_5 проходив навчальні курси по експлуатації трактору, оригінали яких знаходяться у позивачки;
-копіям договору добровільного страхування від нещасних випадків від 16.12.2013 року та свідоцтву про загальнообов?язкове державне соціальне страхування N?2261604896 від 23.10.2012 року, оригінали яких також знаходяться у позивачки;
-копії трудової книжки ОСОБА_5 , оригінал якої знаходиться у ОСОБА_1 ;
-копіям інших особистих документів ОСОБА_5 , оригінали яких знаходяться саме у позивачки.
Як також стверджується матеріалами справи, 29.05.2018 ОСОБА_5 уклав декларацію N?0000-4Х3Т-НА7М про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, із сімейним лікарем Городоцького районного центру первинної медико-санітарної допомоги. Як вбачається зі змісту декларації N? 0000-4Х3Т-НА7М у графі «Адреса місця фактичного проживання або перебування» під пунком 1.10 ОСОБА_10 вказав адресу: АДРЕСА_1 . У графі «Довірена особа пацієнта для повідомлення у разі настанні екстреного випадку з пацієнтом» під пунктом 1.12. ОСОБА_5 зазначив ОСОБА_1 та її номер телефону.
В той же час, у Відзиві на апеляційну скаргу не дано оцінки вищезгаданим доводам апелянта, які ґрунтуються на письмових доказах, оригінали яких знаходяться саме у позивачки (том 2, а.с. 2-9).

За змістом статті 10 Сімейного кодексу України, за обставин не врегулювання певних сімейних відносин цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них можуть застосовуватися норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини, а за відсутності таких – ці сімейні відносини регулюються відповідно до загальних засад сімейного законодавства.
А за змістом статті 11 СК України, суд при вирішенні сімейного спору може врахувати місцевий звичай, якщо таке врахування не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.
Одним з доказів, який стверджує факт спільного проживання позивачки однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , позивачка зазначала те, що 18.04.2017 року вона уклала з ОСОБА_5 церковний шлюб, що стверджується Свідоцтвом про вінчання, у якому свідком такого зазначено відповідачку ОСОБА_2 (том 1, а.с. 15). Остання в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції не заперечила факту проведення такого обряду вінчання.
Укладення церковного шлюбу та обряд вінчання не суперечать вимогам СК України, інших законів та моральним засадам суспільства, а тому (на переконання колегії суддів) суд має право їх врахувати (з урахуванням положень статей 10 та 11 СК України) при вирішенні даного спору.
В той же час, для віруючих людей (і, зокрема, на заході України - в Галичині) обряд вінчання має надзвичайно важливе значення: подекуди для них такий є важливішим за офіційну реєстрацію їхнього шлюбу.
За наведеного Свідоцтво про вінчання позивачки з ОСОБА_5 18.04.2017 року колегія суддів визнає належним та допустимим доказом їх спільного проживання однією сім`єю. 
А з урахуванням всіх вищенаведених доказів по справі в їх сукупності колегія приходить до висновку про доведеність позивачкою факту спільного її проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу, а відтак - до висновку про скасування оскаржуваного рішення.

Статтею 74 СК України встановлено, що за обставин, коли жінка та чоловік проживають однією сім?єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними (частина 1), і що на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 («Права спільної сумісної власності подружжя») цього Кодексу (частина 2).
Матеріалами справи стверджується та визнається всіма її учасниками те, що спірний автомобіль марки «VOLKSWAGEN CADDY», 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (в подальшому – «спірний автомобіль»), було придбано ОСОБА_5 30.01.2016 року (том 1, а.с. 12). 
Відтак, на цей спірний автомобіль поширюються положення статті 74 СК України, а також і частини 1 статті 70 СК України, згідно яких частки позивачки та ОСОБА_5 у спірному автомобілі є рівними, а саме: кожному з них належить по 1/2 частки цього автомобіля.
Відповідно, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 кожному з відповідачів (як його спадкоємцям першої черги) належить по 1/4 частки спірного автомобіля, який до цього часу зберігається в гаражі за місцем проживання позивачки (що також є додатковим доказом її спільного проживання з ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу).

Статтею 365 СК України передбачено обставини, за яких право особи на частку у спільному майні може бути припиненим за рішенням суду на підставі позову інших співвласників (частина 1) – за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина 2).
Безспірним є те, що спірний автомобіль є неподільною річчю і будь-яка його частка не може бути виділеною в натурі, а також те, що спільне володіння і користування спірним автомобілем його трьома співвласниками є неможливим.
Відтак, позивачка (як співвласник спірного автомобіля – власник його 1/2) вправі була заявляти позовну вимогу про визнати за нею права приватної власності на спірний автомобіль в цілому – з припинивши право власності на 1/4 частки у ньому обох відповідачів з компенсацією їм цих часток у грошовій формі.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка долучила до позовної заяви Акт оцінки транспортного засобу, складений 16.09.2020 року суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_11 (Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 535/17, виданий 02.06.2017 року Фондом державного майна України), згідно якого вартість спірного автомобіля марки «Volkswagen Caddy», р.н.з. НОМЕР_1 , 2004 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , становить 66 300 грн. (том 1, а.с. 13, 14).

Пунктами 3 і 4 частини 5 статті 12 ЦПК України встановлено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав.
Враховуючи те, що у Відзиві на позов відповідачі оспорюють вищезгадану оцінку спірного автомобіля (том 1, а.с. 52-53), а також те, що позивачкою не було внесено попередньо на депозитний рахунок суду вартості часток відповідачів у спірному автомобілі, судом у відповідності до вищезгаданих положень частини 5 статті 12 ЦПК України в судовому засіданні 06.11.2023 року було додатково роз`яснено сторонам їхні процесуальні права та обов`язки, а саме: позивачці – те, що право власності відповідачів на частки у спірному автомобілі може бути припиненим лише за умови попереднього внесення нею вартості цих часток на депозитний рахунок суду, а відповідачам - те, що вони можуть подати до суду свої докази про іншу вартість спірного автомобіля, ніж та, що визначена у вищезгаданому Акті оцінки транспортного засобу від 16.09.2020 року, а також роз`яснено згаданим сторонам наслідки вчинення або не вчинення ними згаданих процесуальних дій.
Позивачкою (апелянтом) 01.12.2023 року було подано до суду докази про внесення нею на депозитний рахунок суду 33 150 грн. в якості вартості часток відповідачів у спірному автомобілі (том 2, а.с. 26, 27).
В той же час, відповідачами так і не було подано до суду жодних доказів того, що вартість спірного автомобіля є іншою, ніж 66 300 грн., як це зазначено у Акті оцінки транспортного засобу від 16.09.2020 року.
З урахуванням вищенаведеного в сукупності суд визначає вартість 1/4 частки кожного з відповідачів у спірному автомобілі у розмірі 16 575 грн. 00 коп. (66 300 грн. : 4), які підлягають компенсації відповідачам за рахунок коштів, внесених позивачкою на депозитний рахунок суду апеляційної інстанції.

Статтею 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1), і що суд апеляційної інстанції, у випадку зміни рішення або ухвалення нового, відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13).
Матеріалами справи стверджується, що позивачка в ході розгляду даної справи судами першої та апеляційної інстанції понесла 8 408 грн. 10 коп. (1 681, 60 + 1 681, 60 + 5 044, 90) судових витрат у виді сплаченого судового збору (а.с. 1, 36, 172).

Судом задоволено 3 з 4 позовних вимог, а 3/4 від 8 408 грн. 10 коп. становить 6 306 грн. 08 коп.
З урахуванням вищенаведених розрахунків до стягнення з кожного з відповідачів на користь позивачки підлягає по 3 153 грн. 04 коп. (6 306 грн. 08 коп. : 2) понесених судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 , представника ОСОБА_1 , частково задовольнити.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 04 липня 2023 року в чинних його частинах скасувати та ухвалити нову постанову. 

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 частково задовольнити.

Встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у період з 01.12.2010 року по день смерті останнього – ІНФОРМАЦІЯ_1 . 

Визнати автомобіль марки «Volkswagen Caddy», р.н.з. НОМЕР_1 , 2004 року випуску, білого кольору, номер шасі НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 зареєстровано за ОСОБА_5 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 

Визнати за ОСОБА_1  право приватної власності на автомобіль марки «Volkswagen Caddy», р.н.з. НОМЕР_1 , 2004 року випуску, білого кольору, номер шасі НОМЕР_2 , припинивши право власності на 1/4 частки у ньому ОСОБА_2 та право власності на 1/4 частки у ньому ОСОБА_4 .

Компенсувати ОСОБА_2 вартість 1/4 частки у автомобілі марки «Volkswagen Caddy», р.н.з. НОМЕР_1 , 2004 року випуску, білого кольору, номер шасі НОМЕР_2 , в сумі 16 575 (шістнадцять тисяч п`ятсот сімдесят п`ять) грн. 00 коп. за рахунок коштів, внесених 01.12.2023 року ОСОБА_1 на депозитний рахунок Львівського апеляційного суду згідно квитанції № 1.

Компенсувати ОСОБА_4 вартість 1/4 частки у автомобілі марки «Volkswagen Caddy», р.н.з. НОМЕР_1 , 2004 року випуску, білого кольору, номер шасі НОМЕР_2 , в сумі 16 575 (шістнадцять тисяч п`ятсот сімдесят п`ять) грн. 00 коп. за рахунок коштів, внесених 01.12.2023 року ОСОБА_1 на депозитний рахунок Львівського апеляційного суду згідно квитанції № 1.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 по  3 153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн. 04 коп. судових витрат з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 18 січня 2024 року.

       Головуючий:                                                Цяцяк Р.П.

       Судді:                                                                Ванівський О.М.

                                                                       Шеремета Н.О.