КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

апеляційне провадження №22-ц/824/3617/2024
справа №369/1446/20

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року                                                                                      м.Київ
 
 Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача       Поліщук Н.В.
суддів                         Мережко М.В., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою адвоката Жигіля Геннадія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 вересня 2023 року, постановлену під головуванням судді Волчко А.Я.,
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та вселення та за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання права власності, -
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2023 року адвокат Жигіль Г.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову.
Вимоги заяви мотивує тим, що предметом позову у справі №369/1446/20 є визнання права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки на якій знаходиться будинок, кадастровий номер 3222486201:01:018:5029. Предметом іншого позову в об`єднаній справі є виселення з цього будинку.
Вказує, що до 15 вересня 2023 року ОСОБА_2 , який помилково уважає себе одноосібним власником спірного будинку, в ньому  не проживав. Відповідно раніше не було реального ризику продажу ним одноосібно будинку з використанням поточного статусу єдиного зареєстрованого власника.
Однак 15 вересня 2023 року ОСОБА_2 , скориставшись тимчасовою відсутністю в м. Києві позивачів у справі про визнання права власності, вселився в будинок і наразі одноосібно його займає. 
Адвокат вказує, що був безпосереднім свідком зазначених подій, оскільки приїхав до будинку на прохання ОСОБА_1 , як її адвокат, та особисто бачив, як ОСОБА_2 вселявся в будинок. 
Вказує, що для унеможливлення одноосібного продажу будинку та земельної ділянки до вирішення по суті спору про визнання права власності на будинок та земельну ділянку, уважає за необхідне застосувати заходи забезпечення позову.
Необхідність застосування заходу забезпечення позову мотивує тим, що у разі, якщо ОСОБА_2 скористається реальною можливістю одноосібного продажу будинку та земельної ділянки, це унеможливить виконання рішення суду про визнання права власності на будинок та земельну ділянку, а отже й ефективний захист прав та інтересів позивачів.
Мотивуючи наведеним, просить суд накласти арешт на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 786630232224) та земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 731062932224, кадастровий номер 3222486201:01:018:5029), власником яких, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта є ОСОБА_2 .
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 вересня 2023 року у задоволенні заяви відмовлено.
Не погодившись з постановленою ухвалою, адвокатом Жигіль Г.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на помилковість висновків суду першої інстанції.
Вказує, що до заяви про забезпечення позову заявником надано докази, зокрема письмові пояснення Жигіля Г.В. , що підтверджує ризик настання обставин, що ускладнять виконання рішення суду. Відтак, висновок суду про відсутність доказів на підтвердження обставин, викладених у заяві є помилковим.
Уважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять грошової оцінки майна, внаслідок чого суд уважав не співмірним заходу забезпечення позову заявленим позовним вимогам.
Вказує, що матеріали цивільної справи містять звіт №210624-061 про експертну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером 3222486201:01:018:5029 та звіт №210624-082 про оцінку майна - житлового будинку. З метою процесуальної економії  вказані звіти не додавались до заяви про забезпечення позову.
Окрім цього, вказує, що звіти про оцінку майна були б доцільні у випадку пред`явлення позову про стягнення заборгованості, а метою вжиття заходів забезпечення позову у цій справі з урахуванням його предмету є виключення можливості продажу спірного майна третім особам.
В іншому  апеляційна скарга ідентична заяві про забезпечення позову.
Мотивуючи наведеним, просить суд ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 вересня 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити.
22 листопада 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу адвоката Власюка Д.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 .
На спростування доводів апеляційної скарги вказує, що ОСОБА_2 не має наміру продавати спірне майно, що підтверджується відсутністю відповідних оголошень про продаж майна та відсутність відповідних угод із ріелтором. Вказує, що звертаючись до суду із такою заявою, позивач повинен обґрунтувати причини звернення із заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення.
Вказує, що у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції поніс судові витрати у розмірі 8 000,00 гривень.
Мотивуючи наведеним, просить суд у задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.
Представник ОСОБА_2 - адвокат Власюк Д.В. проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обгрунтованість ухвали суду першої інстанції.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. 
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню  з таких підстав.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовивши у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції вказав, що не убачає підстав для задоволення заяви з огляду на те, що позивач просить забезпечити позов у визначений ним спосіб без надання жодних доказів того, що в разі невжиття заходів забезпечення може бути утрудненим та неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову, зважаючи на зміст позовних вимог.
Суд вказав, що у цьому випадку не убачає співмірності між заходом забезпечення позову, який позивач просить застосувати та позовними вимогами, оскільки матеріали заяви не містять грошової оцінки майна, на яке висунуто вимогу про накладення арешту та заборону відчуження.
Суд зазначив, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову заявником не обґрунтована, зазначені у заяві обставини суд не уважав достатніми для ствердження, що внаслідок невжиття забезпечення позову може бути утруднене виконання рішення суду у випадку задоволення позову.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Як роз`яснено у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2009 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.
Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.
Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Фундаментальними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, та доводи заяви про забезпечення позову. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17).
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Правова природа арешту майна, вчиненого у зв`язку із провадженням по цивільній справі, полягає у обмеженні права розпорядженні ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, укладення інших правочинів чи перероблення майна), при цьому за власником зберігається право користування. Таке обмеження допускається, якщо воно передбачено законом і є обґрунтованим.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник спір.
Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
З матеріалів справи убачається, що у січні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та виселення, у якому просить суд усунути перешкоди у користуванні житловим будинком, який належить ОСОБА_2 , на праві приватної власності на підставі договору №306 від 14 березня 2019 року, шляхом виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Вселити ОСОБА_2 до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2020 року відкрито провадження у справі (а.с. 45).
В подальшому, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , у якому просять суд визнати право спільної сумісної власності за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на 7/8 часток земельної ділянки загальною площею 0,2 га, кадастровий № 3222486201:01:018:5029, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ними право спільної сумісної власності на 7/8 часток житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 48-67).
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 липня 2021 року відкрито провадження у справі №369/5483/21 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у якому просять суд визнати право спільної сумісної власності за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на 7/8 часток земельної ділянки загальною площею 0,2 га, кадастровий № 3222486201:01:018:5029, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ними право спільної сумісної власності на 7/8 часток  житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (том 2 а.с. 44).
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 листопада 2022 року, занесеної до протоколу судового засідання, задоволено клопотання адвоката Жигіля Г.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про об`єднання в одне провадження цивільних справ №369/1446/20 та №369/5483/21 (том 2 а.с. 47-48).
З матеріалів справи убачається, що предметом спору у справі є, зокрема, нерухоме майно, а саме: земельна ділянка загальною площею 0,2 га, кадастровий № 3222486201:01:018:5029, розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Звертаючись до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, заявник вказував на можливість відповідачем ОСОБА_2 продати спірне нерухоме майно, що в майбутньому утруднить виконання можливого рішення суду.
Колегія суддів уважає, що у цьому випадку обраний позивачем захід забезпечення позову і предмет позовних вимог у цій справі є обґрунтованими, оскільки накладення арешту на майно має стосуватись майна, що належить до предмета спору.
Виконання у майбутньому судового рішення у справі у разі задоволення позовних вимог в частині визнання спільної сумісної власності безпосередньо пов`язане із спірним майном, що перебуває у власності відповідача. Арешт майна, що накладається судом для забезпечення позову про визнання права власності, має на меті вжиття заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивачів від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачам реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивачів.
Висновок суду щодо неспівмірності заявленого способу забезпечення позову вимогам позову є помилковим, оскільки у цій справі спір виник щодо нерухомого майна та забезпечення позову стосується саме цього об`єкту.
При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним до вирішення спору.
Доводи відзиву у в частині безпідставності, необґрунтованості та недоведеності заяви про забезпечення позову та апеляційної скарги колегія суддів відхиляє, оскільки твердження  адвоката Власюка Д.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 , про надання доказів щодо очевидних речей (право відповідача у будь-який момент відчужити майно, що є предметом спору) свідчить про застосування завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.
За установлених обставин, колегія суддів робить висновок, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 376 ЦПК неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права є підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу адвоката Жигіля Геннадія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.
 
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 вересня 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення такого змісту.
 
Заяву адвоката Жигіля Геннадія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити.
 
Накласти арешт на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 786630232224) та земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 731062932224, кадастровий номер 3222486201:01:018:5029), власником яких, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта є ОСОБА_2 .
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Повну постанову складено  22 січня  2024 року.

Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         М.В. Мережко

В.В. Соколова