ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

22 лютого 2024 року 	м. Дніпро	справа № 280/12926/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Божко Л.А. (доповідач),
                               суддів:  Олефіренко Н.А., Суховарова А.В.,     
  
розглянувши у порядку письмового провадження  апеляційну скаргу  Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області   на рішення Запорізького  окружного адміністративного суду від 17.08.2022 в адміністративній справі №280/12926/21  (суддя Сіпака А.В.)  за позовом     ОСОБА_1   до  Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області  Державної судової адміністрації України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 
в с т а н о в и В:
          
У грудні 2021 року до Запорізького окружного адміністративного суду через систему “Електронний суд” надійшов адміністративний позов ОСОБА_1  до Територіального управління Державної судової адміністрації в Запорізькій області , відповідно до якого позивач просив суд: визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо нарахування та виплати судді Михайлівського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 1 січня 2021 року по 31 червня 2021 року включно, виходячи з посадового окладу судді в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді – 2102,00 грн.; зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області здійснити перерахунок і виплату недоплаченої суддівської винагороди судді Михайлівського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 за період з 1 січня 2021 року по 31 червня 2021 року включно, виходячи з посадового окладу судді в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2021 року в сумі 42290,57 грн., з врахуванням раніше виплачених сум і з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.
Рішенням Запорізького  окружного адміністративного суду від 17.08.2022  адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо нарахування та виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 за січень-червень 2021 року, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2021 року в розмірі 2102 грн.
Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області нарахувати та виплатити суддівську винагороду ОСОБА_1 за січень-червень 2021 року, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня 2021 року складає 2270 гривень, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області   подало   апеляційну скаргу, де просили скасувати рішення  суду першої інстанції та винести постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.
          Апеляційна скарга обгрунтована тим, що ст.7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2021 рік”, на яку ОСОБА_1 посилається у позовній заяві, установлено, що у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні. З вищевикладеного вбачається, що для обчислення посадового окладу судді Законом України “Про Державний бюджет на 2021 рік” встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102,00 грн., а не 2270,00 грн. як зазначає позивач.
Перевіривши рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом першої інстанції  встановлено, Указом Президента України від 27.06.2013 року №352/2013 ОСОБА_1 призначений на посаду судді Михайлівського районного суду Запорізької області строком на п`ять років.  
Указом Президента України від 01.12.2021 року №612/2021 ОСОБА_1 призначений на посаду судді Михайлівського районного суду Запорізької області безстроково.
Наказом в.о. голови Михайлівського районного суду Запорізької області від 09.07.2020 року №53-ос судді Михайлівського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 30% посадового окладу з 09.07.2020, як такому, що має стаж роботи на посаді судді 10 років.
В січні 2021 року Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Запорізькій області нараховано ОСОБА_1 суддівську винагороду виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовуються для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2021 року у розмірі 2102,00 грн.
Згідно розрахункових листів про нараховану та виплачену суддівську винагороду з 01.01.2021 року по 30.06.2021 року вбачається, що розмір посадового окладу позивача становить - 63060,00 грн., вислуга років 30% - 18918 грн.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
У преамбулі  Закону України від 2 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»  (далі  Закон №1402-VIII) зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.
Статтею 4 Закону №1402-VIII  визначено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються  Конституцією України  та законом. Зміни до цього  Закону  можуть вноситися виключно законами про внесення змін до  Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Відповідно до частини першої  статті 135 Закону №1402-VIII  суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
За частиною другою  статті 135 Закону №1402-VIII  суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3)  науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Відповідно до частини третьої  статті 135 Закону №1402-VIII  (яка згідно з  Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2020 від 11 березня 2020 року  діє в редакції  Закону № 1774-VIII) базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Отже, виплата суддівської винагороди регулюється  статтею 130 Конституції України  та  статтею 135 Закону № 1402-VIII  й норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.
Статтею 7 Закону України від 15 грудня 2020 року №1082-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік»  установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень; працездатних осіб: з 1 січня - 2270 гривень, з 1 липня - 2379 гривень, з 1 грудня - 2481 гривня; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами: з 1 січня - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури: з 1 січня - 1600 гривень; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні.
Верховним Судом в постанові від  12 липня 2023 року в справі № 140/5481/22 викладена наступна правова позиція:
«З 30 вересня 2016 року набрали чинності зміни, внесені до  Конституції України  згідно із  Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)»  (далі - Закон № 1401-VIII).
Цим  Законом, з-поміж іншого,  статтю 130 Основного Закону України  викладено в новій редакції, текст якої зазначено вище. У контексті спірних правовідносин потрібно наголосити, що  Конституція України  у редакції  Закону № 1401-VIII  вперше містить положення, які закріплюють спосіб визначення розміру суддівської винагороди, а саме, що «розмір винагороди встановлюється законом про судоустрій».
З цією конституційною нормою співвідносяться норми частини першої  статті 135 Закону № 1402-VIII, які у системному зв`язку дають чітке розуміння, що єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен і може визначатися розмір суддівської винагороди є закон про судоустрій.
Наявність в  Конституції України  згаданої норми дає підстави для висновку, що для цієї групи правовідносин у сфері організації судової влади (йдеться про суддівську винагороду) закон про судоустрій є спеціальним  законом, відповідно він має пріоритет над іншими нормативно-правовими актами не лише змістовний, але й певною мірою ієрархічний. Щодо останнього, то мається на увазі те, що оскільки  Конституція України, відповідно до її статті 8, має найвищу юридичну силу, наявність в її тексті прямої вказівки на спосіб визначення суддівської винагороди слугує безапеляційним способом подолання будь-яких протиріч у правовому регулюванні правовідносин на кшталт тих, з яких виник цей спір, на користь спеціального закону (про судоустрій).
Слід зазначити, що норми  Конституції України  є нормами прямої дії, а отже, при вирішенні спору суд може застосовувати їх безпосередньо, особливо тоді, коли  закон  чи інший нормативно-правовий акт їм суперечить.
Розмір суддівської винагороди визначено у  статті 135 Закону № 1402-VIII, який з огляду як на свою назву, так і сферу правового регулювання (означену в преамбулі), є законом про судоустрій в розумінні частини другої  статті 130 Конституції України.
Пунктом 1 частини третьої та пунктом 1 частини четвертої  статті 135 Закону № 1402-VIII  визначено, що базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, із застосуванням регіонального коефіцієнту 1,1, якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб.
Отже, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян урегульовано  Законом України від 15 липня 1999 року № 966-XIV «Про прожитковий мінімум»  (далі - Закон № 966-XIV), відповідно до статті 1 якого прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого  законом  пенсійного віку.
У змісті наведеної норми  Закону № 966-XIV  закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум.
Судді до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо, не віднесені.
Водночас  статтею 7 Закону № 1082-IX  разом із встановленням станом на 01 січня 2021 року прожиткових мінімумів, у тому числі, для працездатних осіб в розмірі 2270,00 грн, був введений такий новий вид прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді», розмір якого становить 2102,00 гривень.
До 2021 року відповідачем для розрахунку базового розміру посадового окладу застосовувався прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлювався на 01 січня відповідного календарного року, як це передбачено  статтею 135 Закону № 1402-VIII.
Варто зазначити, що зміни до  Закону № 1402-VIII  у частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у період, про який йдеться у цій справі, а також до  Закону № 966-XIV  щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися, тож законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 01 січня календарного року для цілей визначення суддівської винагороди, немає.
Закон № 1082-IX  фактично змінив складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою  статті 130 Конституції України  і частиною третьою  статті 135 Закону №1402-VIII.
Закон № 1082-IX  не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні норми.  Конституція України  не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.
На такі аспекти законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у Рішеннях від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України). У межах касаційного перегляду судових рішень в цій справі колегія суддів звертає на нього увагу у сукупності з іншою аргументацією, про яку йдеться вище.
Отже,  Законом № 1402-VIII  закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Оскільки указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена  Законом № 1402-VIII.
Аналогічна правова позиція щодо застосування  статті 7 Закону № 1082-ІХ  та  статті 135 Закону № 1402-VIII  у подібних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2021 року від 30 листопада 2021 року та від 22 червня 2023 року у справах № 400/2031/21, № 360/503/21 та № 400/4904/21 відповідно.
Таким чином, заміна гарантованої  Конституцією України  однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2021 року (2270,00 грн), на іншу розрахункову величину, яка  Законом № 1402-VIII  не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн), на підставі абзацу 5  статті 7 Закону № 1082-IX  є неправомірним.».
Застосовуючи приведену правову позицію Верховного Суду відповідно до частини п`ятої  статті 242 КАС України, суд погоджує висновок суду першої інстанції про протиправність застосування при нарахуванні та виплаті позивачу суддівської винагороди у 2021 році прожиткового мінімуму, установленого  Законом № 1082-ІХ, в розмірі 2102,00 грн.
З урахуванням викладеного колегія суддів  дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись ст. ст.  308,  315,  316,  321,  322,  325,  328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                              
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області    -залишити без задоволення. 
Рішення Запорізького  окружного адміністративного суду від 17.08.2022 - залишити без змін. 
                    Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5  ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров