Номер провадження: 22-ц/813/1368/23 
Справа № 495/1355/21
Головуючий у першій інстанції Боярський О. О.
Доповідач Дришлюк А. І.
Категорія 57

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,
при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційними скаргами приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича та Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 квітня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

01 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича. В своїй заяві ОСОБА_1 просив суд визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №2-481/11, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 09 червня 2011 року – протиправними, визнати постанову ВП 64574913 від 18 лютого 2021 року приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №2-481/11, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 09 червня 2011 року – незаконною та скасувати. Свою заяву ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що строк пред`явлення виконавчого листа №2-481/11, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 09 червня 2011 року, в результаті його повернення стягувачу 30 червня 2017 року було перервано. Встановлено новий строк пред`явлення його до виконання – 30 червня 2020 року. Разом з тим, приватним виконавцем Колечком Д.М. винесено оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження за №64574913 18 лютого 2021 року, тобто поза межами трирічного строку пред`явлення виконавчого листа (т. 1, а.с. 1-2).
14 квітня 2021 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича задоволено; визнано дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №2-481/11, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом 09.06.2011 року – протиправними; визнано постанову ВП 64574913 від 18.02.2021 року приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №2-481/11, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом 09.06.2011 року – незаконною та скасовано (т. 1, а.с. 41-46).
23 червня 2021 року канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 квітня 2021 року, в якій апелянт зазначив, що не погоджується із оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції, вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Так, апелянт, коротко виклавши обставини справи, вказав на те, що під час відкриття виконавчого провадження 18 лютого 2021 року він пересвідчився в тому, що на зворотному боці виконавчого листа наявна, у тому числі, відмітка приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Ю.С. від 19 лютого 2020 року про повернення виконавчого документа стягувачеві без прийняття до виконання у порядку п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження»). Посилаючись на постанову Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі №6-45цс14, апелянт наголошує на тому, що відсутність у виконавчому листі певних даних про особу боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження, та оскільки стягувач своєчасно реалізував своє право на пред`явлення виконавчого листа на виконання, чим переривав строки, приватний виконавець вважав виконавчий лист пред`явленим у межах строків, встановлених законом, та 18 лютого 2021 року виніс постанову про відкриття виконавчого провадження. Крім того, апелянт звертає увагу на те, що, подаючи до суду 01 березня 2021 року скаргу на дії приватного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 18 лютого 2021 року ОСОБА_1 додає копію цієї постанови до скарги, підтверджуючи те, що він її отримав, але не зазначає коли саме була отримана ця постанова. Тому, апелянт вважає, що скарга ОСОБА_1 є такою, що подана поза межами строків, встановлених ст. 447 ЦПК України, та не підлягала задоволенню. З огляду на викладене, апелянт просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 в повному обсязі (т. 1, а.с. 59-64).
28 серпня 2021 року канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 квітня 2021 року, в якій апелянт зазначив, що не погоджується з оскаржуваною ухвалою, вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а також, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали. Апелянт наголошує на тому, що жодного разу виконавчий документ не повертався з підстав пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. Апелянт вказує на те, що ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року чітко передбачено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання незалежно від підстав повернення. Між тим, на думку апелянта, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що перебіг строку пред`явлення виконавчого документа до виконання може перериватися не в разі будь-якого звернення із заявою про примусове виконання виконавчого документа, а тільки такого, яке здійснене з додержанням вимог законодавства щодо форми, змісту виконавчого документа, суб`єкта його виконання тощо. Також, апелянт повідомив про те, що позов по справі №2-481/11 було подано Білгород-Дністровською міжрайонною прокуратурою в інтересах держави в особі ВАТ «Державний Ощадний банк України» в особі територіального відокремленого безбалансового відділення №10015/0339 філії – Одеського обласного управління ВАТ «Ощадбанк». Тому, апелянт вважає, що з метою додержання основних засад цивільного судочинства суд першої інстанції під час розгляду скарги на дії виконавця повинен був залучити до участі у справі Білгород-Дністровську міжрайонну прокуратуру, однак розгляд скарги проводився без залучення прокуратури. З огляду на викладене, апелянт просить скасувати ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 квітня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити (т. 1, а.с. 125-128).
Ухвалами Одеського апеляційного суду від 20 вересня 2021 року (головуючий – суддя Гірняк Л.А.) було відкрито апеляційне провадження за вищевказаними апеляційними скаргами (т. 1, а.с. 137-138).
08 жовтня 2021 року канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано відзив на апеляційну скаргу, в якому ОСОБА_1 просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін (т. 1, а.с. 146-150).
Відзив на апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до апеляційного суду не надходив.
22 грудня 2022 року ухвалою Одеського апеляційного суду зупинено провадження у справі №495/1355/21 за апеляційною скаргою Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 квітня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду у цивільній справі № 201/13239/15-ц за касаційною скаргою стягувача (представниця – адвокатеса Тернова Інна Валентинівна) на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 квітня 2022 року. у справі на дії приватної виконавиці виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни, заінтересована особа- АТ «Альфа Банк» (т. 1, а.с. 225-225 зворот).
21 лютого 2023 року рішенням Вищої ради правосуддя №126/0/15-23 ОСОБА_3 звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 березня 2023 року, цивільну справу було розподілено колегії суддів: головуючого судді – Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Сегеди С.М. (т. 2, а.с. 8-9).
Ухвалами Одеського апеляційного суду від 28 березня 2023 року справу прийнято до провадження, поновлено апеляційне провадження та призначено справу до розгляду (т. 2, а.с. 10-11, 20-22).
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 10, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.
У судовому засіданні 14 грудня 2023 року представник апелянта – ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції до суду не подавали.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з огляду на таке.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що строк пред`явлення до виконання виконавчого листа №2-481/11 виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 09 червня 2011 року закінчився 30 червня 2020 року. Звернення стягувача із заявами 24 червня 2019 року, 04 листопада 2019 року, 11 лютого 2020 року до державного та приватних виконавців не переривало строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, а тому постанова ВП64574913 про відкриття виконавчого провадження від 18 лютого 2021 року приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича, як і прийнятті на її підставі постанови про арешт коштів боржника, постанова про арешт майна боржника, постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, постанова про стягнення з боржника основної винагороди були прийняті в порушення вимог статті 12 Закону №1404 (т. 1, а.с. 45).
Апеляційний суд, відхиляючи апеляційні скарги, вважає за потрібне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Обставини справи. 
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 лютого 2011 року по справі №2-481/11 стягнуто солідарно з ОСОБА_5 , ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №147 від 24 жовтня 2007 року у сумі 527504,59 грн.
На підставі вказаного рішення Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 09 червня 2011 року видано виконавчий лист №2-481/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10015/0339 філії – Одеського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» суму заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії (т. 1, а.с. 27).
Вказаний виконавчий лист було направлено на примусове виконання до державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області.
Старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області Чекерською Ларисою Валеріївною повернуто виконавчий лист № 2-481/11 виданий Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 09 червня 2011 року стягувачу ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії ООУ АТ «Ощадбанк», про що 30 червня 2017 року винесено відповідну постанову.
Про повернення виконавчого листа стягувачу проставлена відповідна відмітка у виконавчому листі та визначено новий строк пред`явлення виконавчого листа до виконання – 30 червня 2020 року (т. 1, а.с. 27 зворот).
Разом з тим, 18 лютого 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечком Дмитром Миколайовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за №64574913, щодо примусового виконання виконавчого листа №2-481/11 виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 09 червня 2011 року (т. 1, а.с. 28-29).
Звертаючись до суду зі скаргою на дії приватного виконавця Єжеленко О.П. вказував на те, приватний виконавець допустив виконання виконавчого документа, строк пред`явлення якого до виконання пропущено, у зв`язку з чим скаржник вважав, що постанова про відкриття виконавчого провадження підлягає визнанню незаконною та скасуванню (т. 1, а.с. 1).
Апелянти вважають, що жодного разу виконавчий документ не повертався з підстав пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. Крім того, зазначають, що ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» чітко передбачено, що строки пред`явлення виконавчого документу до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання незалежно від підстав повернення (т. 1, а.с. 127 зворот).
Оцінка апеляційного суду.
Згідно з ч.ч. 1, 4-5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:
1) пред`явлення виконавчого документа до виконання;
2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.
У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.
Закон України «Про виконавче провадження» містить дві групи підстав, за яких виконавчий документ підлягає поверненню стягувачу, а саме повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання (ч. 4 ст. 4 і ч. 3 ст. 5 Закону) та повернення виконавчого документа стягувачу після прийняття його до виконання (ст. 37 Закону).
Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:
1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);
2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;
3) боржника визнано банкрутом;
4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;
5) юридичну особу - боржника припинено;
6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;
7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;
8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;
9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;
10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю;
11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку;
12) відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.
Частиною 3 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що приватний виконавець має право повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання:
1) якщо на момент подачі стягувачем заяви про примусове виконання рішення кількість виконавчих документів за рішеннями про стягнення періодичних платежів, заробітної плати, заборгованості фізичних осіб з оплати житлово-комунальних послуг, поновлення на роботі перевищує 20 відсотків загальної кількості виконавчих документів, що перебувають на виконанні у приватного виконавця;
2) в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо:
1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа;
2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;
3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення;
4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа;
5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника);
6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі;
7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку;
8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася;
9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення;
10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»;
11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.
Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди (ч. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі №201/13239/15-ц зазначила, що повернення виконавчого документа без прийняття до виконання з підстав, визначених у ч. 4 ст. 4 та у ч. 3 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», не перериває строк пред`явлення такого документа до виконання. 
А отже, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання переривається лише у разі його повернення на підставі положень ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Як вже зазначалося вище, 30 червня 2017 року державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». У виконавчому листі проставлена відповідна відмітка у виконавчому листі та визначено новий строк пред`явлення виконавчого листа до виконання – 30 червня 2020 року (т. 1, а.с. 27 зворот).
У подальшому, 24 червня 2019 року вищевказаний виконавчий лист направлено для виконання до приватного виконавця Білгород-Дністровського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області. 
08 липня 2019 року державним виконавцем повернуто без прийняття до виконання на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».
31 жовтня 2019 року виконавчий лист було направлено для виконання до приватного виконавця Одеського виконавчого округу Цинєва А.О.
04 листопада 2019 року приватний виконавець Цинєв А.О. повернув без прийняття до виконання виконавчий лист на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».
11 лютого 2020 року виконавчий лист було направлено до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Ю.С. для примусового виконання. 
19 лютого 2020 року приватний виконавець Щербаков Ю.С. повернув виконавчого листа стягувачу без прийняття на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».
Вказані обставини підтверджуються відповідними відмітками, що проставлені у виконавчому листі №2-481/11, копія якого знаходиться у матеріалах справи (а.с. 27 зворот), а також зазначена хронологія подій відображена у поясненнях представника АТ «Державний ощадний банк» в особі філії – Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» на скаргу ОСОБА_1 , що були подані представником стягувача до суду першої інстанції (а.с. 20). 
Таким чином, у період з 30 червня 2017 року до моменту відкриття виконавчого провадження 18 лютого 2021 року виконавчий лист повертався стягувачу лише на підставі положень, визначених ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», тобто без прийняття до виконання, що не є підставою для переривання строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. А отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що звернення стягувача із заявами 24 червня 2019 року, 04 листопада 2019 року, 11 лютого 2020 року до державного та приватних виконавців не переривало строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та правомірно задовольнив скаргу ОСОБА_1 та скасував постанову про відкриття виконавчого провадження.
Крім того, апеляційний суд відхиляє доводи апелянтів щодо пропуску ОСОБА_1 строку на звернення до суду зі скаргою на рішення приватного виконавця, з огляду на таке.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Пунктом «а» ч. 1 ст. 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.
Постанова про відкриття виконавчого провадження, яку оскаржує боржник, винесена 18 лютого 2021 року.
Згідно зі ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За ч. 3 ст. 124 ЦПК України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
Останній день звернення із відповідною скаргою до суду припадав на 28 лютого 2021 року (вихідний день - неділя). А отже, останнім днем строку подання скарги був перший робочий день (понеділок) – 01 березня 2021 року. Цього ж дня і була подана ОСОБА_1 дана скарга, а отже строк скаржником пропущено не було.
При цьому, апеляційний суд вважає за потрібне зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія А, №303-А, параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
Таким чином, оскільки доводи апеляційних скарг не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України, відхиляючи апеляційні скарги, залишає оскаржувану ухвалу без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича - відхилити.
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» - відхилити.
Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 квітня 2021 року – залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду                                 А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда 

Повний текст постанови складений 28 грудня 2023 року.

Суддя Одеського апеляційного суду                                        А.І. Дришлюк