ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
16 січня 2024 року
м. Харків
справа № 953/4429/23
провадження №22-ц/818/219/24
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря - Сізонової О.О.
учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідачі –  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Харківська міська рада, 
третя особа-державний нотаріус Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Вовкожа Оксана Миколаївна,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Харківської міської ради, третя особа-державний нотаріус Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Вовкожа Оксана Миколаївна про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2023 року, постановлене під головуванням судді Губської Я.В., - 
в с т а н о в и в:
У червні 2023 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Харківської міської ради, третя особа-державний нотаріус Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Вовкожа Оксана Миколаївна про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовну заяву та визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що немає доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для подання заяви на прийняття спадщини. Вказує, що судом не в повній мірі надано оцінку виключним зовнішнім обставинам, а саме збройній агресії РФ та введення воєнного стану на території України. Зазначає, що він мав очікувати зупинку перебігу строку на прийняття спадщини до закінчення воєнного стану. Саме зміни у визначенні перебігу строку на прийняття спадщини в період воєнного стану в кінцевому етапі мали своїм наслідком порушення строків для подачі заяви на прийняття спадщини. ОСОБА_1 вважає, що вказаний строк для прийняття спадщини ним був пропущений з поважних причин, що обумовлені тим, що він є особою з інвалідністю III групи за загальним захворюванням, фактично після смерті вступив в управління спадковим майном. Після початку повномасштабного вторгнення РФ на територію України, позивач перебуваючи у хворобливому стані, змушений був евакуюватися з постійного місця проживання м. Харкова у більш безпечне місце та не розібрався з колізією у законодавстві. Позивач стверджує, що у нього були поважні причини, пов`язані з істотними труднощами на вчинення дій щодо вчасного звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тому звернувся до суду з даним позовом для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті його батька.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності поважних причин у позивача ОСОБА_1 та об`єктивних перешкод на подання заяви про прийняття спадщини протягом 1 року 8 місяців після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим даний позов задоволенню не підлягає.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.6).
Згідно свідоцтва про смерть від 25.09.2021 року серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції(м.Харків) складено актовий запис № 17467(а.с.10).
Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина.
На момент смерті ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 був зареєстрований один та був знятий з реєстрації за вказаною адресою у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 17).
У встановлений законом строк із заявами про прийняття спадщини після ОСОБА_4 ніхто із спадкоємців не звертався. Спадкова справа на заводилась.
З матеріалів спадкової справи №258/2023 вбачається, що позивач ОСОБА_1 25.05.2023 року звернувся до Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
25.05.2023 року ОСОБА_3 звернулася до Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 .
25.05.2023 року ОСОБА_2 звернулася до Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_4 .
Згідно свідоцтва про право власності на житло від 18.06.1998 року, виданого Харківським авіаційним інститутом, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , право власності зареєстровано 29.06.1998 року в КП «ХМБТІ».
30.05.2023 року державний нотаріус Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори видав постанову про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_4 , оскільки ним пропущений строк для прийняття спадщини (а.с. 29).
Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 25 травня 2023 року, нотаріусом Вовкожа О.М., інформація відсутня. Згідно з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 25 травня 2023 року, інформація відсутня.
Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер його батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який був зареєстрований та постійно проживав адресою: АДРЕСА_2 . Усі витрати, пов`язані з організацією поховання батька, позивач взяв на себе. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, яка складається з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира належить спадкодавцю та позивачу на праві спільної сумісної власності, відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 18.06.1998 року, виданого Харківським авіаційним інститутом, згідно розпорядження № 47 від 02.06.1998 року. Право власності на вказану квартиру зареєстровано 29.06.1998 року в Харківському міському бюро технічної інвентаризації за № В-37504. За життя ОСОБА_4 заповіту не залишив. Спадкоємцями за законом, відповідно до ст. 1261 ЦК України, є: позивач - ОСОБА_1 (син спадкодавця), його мати(дружина померлого) - ОСОБА_2 , та його сестра(дочка померлого) ОСОБА_3 . В термін, передбачений ст. 1270 ЦК України (шість місяців) з заявами про прийняття спадщини за законом або відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори спадкоємці не звертались. В травні 2023 року, мати позивача - ОСОБА_2 та сестра - ОСОБА_3 звернулись до державного нотаріуса Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Вовкожа О.М. із заявами про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 . Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем вищезазначеного майна, що належало його батькові. У встановлений законом шестимісячний строк позивач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Позивачу перешкоджали не залежні від нього обставини, як особисті так і загальні. Вказує, що він хворіє на цукровий діабет з 2013 року та є особою з інвалідністю III групи з 2022 року. Посилається на ті обставини, що після смерті батька його самопочуття погіршилося, він знаходився у важкому стресовому стані, весь свій вільний час присвятив роботі, тому одразу до нотаріуса не звернувся. Лише наприкінці січня 2022 року позивач звернувся до нотаріальної контори з документами для подачі заяви про прийняття спадщини та для роз`яснення прав на вступ в спадщину. В нотаріальній конторі нотаріус повідомила, що паспорт, в якому не вклеєно фотокартку при досягненні його власником 45 віку, вважається недійсним, тому на підставі недійсного паспорту нотаріус не може встановити особу та прийняти заяву про вступ у спадщину. В усній формі рекомендувала позивачу з спочатку привести паспорт у відповідний стан, а потім звертатися до нотаріальної контори з заявою. 21 січня 2022 року позивач звернувся до Центру надання адміністративних послуг щоб вклеїти в паспорт у формі книжки фотокартку по досягненню ним 45-річного віку. На підставі викладеного, 23 лютого 2022 року ним була отримана ID картка. Стверджує, що його батько ОСОБА_4 помер під час дії карантину, спричиненого коронавірусом в зв`язку з чим строки виготовлення документів набагато збільшились. На 24.02.2022 року позивач планував записатися до нотаріальної контори для подачі заяви про прийняття спадщини, однак, у зв`язку з військовою агресією та повномасштабним вторгненням на територію України РФ 24 лютого 2022 року, Указом Президента України було введено воєнний стан від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ХІ, який триває і нині. Місто Харків та Харківська область починаючи з 24.02.2022 року інтенсивно піддавалися ракетним та артилерійським обстрілам. З метою збереження свого життя та своїх рідних позивач був вимушений виїхати з міста Харкова зі свого постійного місця проживання, де залишилися майже всі документи, та евакуюватися в інший регіон, а тому був позбавлений можливості звернутися до нотаріуса у визначені законом строки. Він є ВПО, згідно довідки від 06.04.2022 року , виданої Сихівським ВСЗ УСЗ ДГП Львівської МР. Зазначає, що в травні 2022 року у Львові звертався до приватних та державних нотаріусів з питання спадкування та роз`яснення порядку отримання спадщини після смерті батька під час військової агресії, в телефонному режимі йому повідомлялося, що спадковий реєстр закритий та відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України № 164 від 28 лютого 2022 року «під час воєнного стану перебіг шестимісячного строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини». Обраховуючи строки таким чином, 25 травня 2023 року позивач звернувся до державного нотаріуса Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Вовкожа О.М. з відповідною письмовою заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_4 , за якою 25 травня 2023 року була заведена спадкова справа 258/2023, відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 25.05.2023 року. За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини, позивачу письмово відмовлено державним нотаріусом Шостої ХДНК Вовкожа О.М. про що була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 30.05.2023 року № 1358/02-31. Причиною винесення вказаної постанови стало те, що заявник - ОСОБА_1 , заяву про прийняття спадщини подав після спливу встановленого законодавством строку для прийняття спадщини та станом на 23.09.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований не був, тому ОСОБА_1 необхідно звернутися до суду із заявою про продовження такого строку. Вважає, що вказаний строк для прийняття спадщини ним був пропущений з поважних причин, що обумовлені тим, що він є особою з інвалідністю III групи за загальним захворюванням, фактично після смерті вступив в управління спадковим майном. Після початку повномасштабного вторгнення РФ на територію України, позивач перебуваючи у хворобливому стані, змушений був евакуюватися з постійного місця проживання м. Харкова у більш безпечне місце та не розібрався з колізією у законодавстві. Позивач стверджує, що у нього були поважні причини, пов`язані з істотними труднощами на вчинення дій щодо вчасного звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тому звернувся до суду з даним позовом для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті його батька.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина 2 статті 1220 ЦК України).
Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до загальних положень про спадкування, викладених у статтях 1220, 1222, 1270 ЦК України, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, початком перебігу якого є час її відкриття.
Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк на прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.
Відповідно до цієї норми поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Звернувшись до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивач мав повідомити суду поважні причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкодили йому звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, а також надати докази на підтвердження своїх доводів та вимог.
Частина третя статті 1272 ЦК України може застосовуватись, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд повинен враховувати, що такі причини визначаються у кожному конкретному випадку, з огляду на обставини кожної справи.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.
Рішення обґрунтовується лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку та досліджені в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовані вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях
Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, він не скористався правом на прийняття спадщини, то немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 520/10377/17, провадження № 61-48230св18, від 11 серпня 2021 року у справі № 720/1079/19, провадження № 61-14663св20, від 22 січня 2020 року у справі № 592/18695/18, провадження № 61-13558св19.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що позивач не довів поважність причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини, тому відсутні підстави для визначення позивачу додаткового строку для її прийняття.
Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Матеріали справи свідчать про те, що постановою державного нотаріусу Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.29). ОСОБА_1 вважається таким, що пропустив строк для прийняття спадщини.
Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 25 травня 2023 року спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, нотаріусом Вовкожа О.М., інформація відсутня. Згідно з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 25 травня 2023 року заповіти/спадкові договори, інформація відсутня.
При цьому позивач не заперечує, що він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 з порушенням строків для прийняття спадщини, тобто після спливу шести місяців з дня смерті спадкодавця.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша, друга статті 77 ЦПК України).
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.  Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Обґрунтовуючи поважність пропуску ним строку звернення для прийняття спадщини, позивач посилається на наявність труднощів до 23.02.2022 року, тобто до початку військової агресії РФ на території України та введення військового стану, у зверненні до нотаріуса до спливу строку, передбаченого ст.1270 ЦК України у зв`язку із необхідністю вклеювання фото у паспорт громадянина України в формі книжки по досягненню 45-річного віку. 
Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що дана обставина не підтверджується матеріалами справи і належними та допустимими доказами, крім того, що із копії долученого паспорта громадянина України у формі карти вбачається, що її видано 16.02.2022 року(а.с.5).
Щодо посилання ОСОБА_1 на хворобливий стан та той факт, що він є інвалідом ІІІ групи, судова колегія зазначає наступне.
ОСОБА_1 до суду першої інстанції надано довідку МСЕК про присвоєння йому третьої групи інвалідності за загальним захворюванням від 06.12.2022 року, тобто після 1 року 3 місяців після смерті спадкодавця.
Доказів на підтвердження того, що позивач протягом часу з 23.09.2021 року по 25.05.2023 року хворів та з цих причин не міг подати заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, ані суду першої ані суду апеляційної інстанцій взагалі, не надано. 
Єдине посилання на наявність хвороби (діабет) та оформлення інвалідності чоловіку у період воєнного часу не може свідчити про його тяжкий стан, що перешкоджало йому подати заяву до нотаріуса у будь-якому місті України.
Посилання позивача на стресовий стан, наявність захворювання на цукровий діабет, інвалідність з грудня 2022 року та статус ОСОБА_5 -переміщеної особи з 06.04.2022 року, також не є такими перешкодами, що унеможливлювали своєчасне звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач з квітня 2022 року був зареєстрований як ОСОБА_5 -переміщена особа в м. Львів, де працювали нотаріальні контори і позивач не був позбавлений можливості в будь-який час протягом усього 2022 року подати до будь-якого нотаріуса м. Львова заяву про прийняття спадщини.
Загальновідомим є факт, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року на території України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строком на 30 діб, введено воєнний стан, який триває на час розгляду заяви та неодноразово продовжувався.
З урахуванням веденого в Україні воєнного стану, у позивача, згідно його позову виникли труднощі для своєчасної подачі заяви про прийняття спадщини. 
Судова колегія звертає увагу на те, що ОСОБА_1 під час звернення до суду першої інстанції із позовом посилався на той факт, що не подав заяву до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, оскільки вважав, що діють норми Постанови КМУ від 28.02.2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану».
При цьому в тексті позовної заяви зазначав, що ознайомлений з пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», якою передбачено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 (чотири) місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Посилався на те, що причина пропуску строку не залежала від його волі та пов`язана із колізією в законодавстві.
Відповідно до статті 64 Конституції України, статей 12-1 і 20 Закону України “Про правовий режим воєнного стану”, статей 7 і 34 Закону України “Про нотаріат”, Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 “Про введення воєнного стану в Україні” Кабінет Міністрів України 28 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України була прийнята Постанова № 164 «Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану».
У п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції від 06.03.2022 року) передбачено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану.
Відповідно до змін внесених 28.04.2022 року постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття продовжено зупиненим на час дії воєнного стану.
29.06.2022 року внесено нові зміни постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», згідно з якими з 29.06.2022 року діють нові зміни щодо строків оформлення спадщини під час воєнного стану. Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції від 29.06.2022 року) передбачено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 (чотири) місяці.
З матеріалів справи вбачається, що позивач із заявою про прийняття спадщини звернувся до нотаріуса тільки 25.05.2023 року, тобто через 1 рік 8 місяців після смерті спадкодавця, що є значно більшим 10-місячного терміну, на який посилається сам позивач.
Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо, в тому числі і за відсутності будь-яких доказів з приводу зазначеного.
Судова колегія зазначає, що для подання заяви про прийняття спадщини не є обов`язковим особисте подання документів безпосередньо в приміщенні нотаріальної контори, оскільки закон не позбавляє спадкоємця права направити цю заяву за допомогою засобів поштового зв`язку, а також подати її через орган місцевого самоврядування.
Подібний правовий висновок сформульований у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 173/1581/2015, провадження № 61-4782св18, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, провадження № 61-6700св19, від 13 лютого 2020 року у справі № 362/2685/17, провадження № 61-15858св18.
Доводи ОСОБА_1 про те, що він був позбавлений можливості подати заяву про прийняття спадщини у передбачений законом строк у зв`язку з тим, що він перебував у м. Львові, як внутрішньо переміщена особа і не мав можливості повернутись до Харкова під час воєнного стану, - є безпідставними.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження звернень ОСОБА_1 із відповідними заявами про прийняття спадщини до державних та приватних нотаріусів у м. Львів та відмови у прийнятті таких заяв у зв`язку з закритими реєстрами, ОСОБА_1 ані суду першої, ані суду апеляційної інстанцій надано не було.
Виходячи з вищевикладеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження існування обставин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для вчинення позивачем дій із прийняття спадщини.
Позивач без поважних причин пропустив встановлений чинним законодавством строк для подання заяви про прийняття спадщини.
Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визначення ОСОБА_1 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, - відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи, оскільки наведені позивачем причини не є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які відповідно до положень ч.3 ст.1272 ЦК можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2023року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий:                                                 О.В. Маміна
Судді:                                                                         Н.П. Пилипчук
                                                               О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення складено 17.01.2024 року.