КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

____________________________________
Справа  № 761/39227/20
Апеляційне провадження
 № 22-ц/824/4420/2023
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
29 грудня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:             
                              судді-доповідача               Рейнарт І.М. 
                              суддів                                 Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.
 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 квітня 2021 року (суддя Фролова І.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» про стягнення заборгованості,         
встановив:
 
у грудні 2020 року позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 32 695,81грн, що складається із суми недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 21 315,53грн, інфляційних втрат в розмірі 599,81грн, трьох відсотків річних у розмірі 1233,54грн та пені в розмірі 9546,93грн. Також просила стягнути із відповідача моральну шкоду в розмірі 2 000грн та судові витрати по справі, що складаються із судового збору в розмірі 840,80грн та витрат на професійну правову допомогу в розмірі 3000грн.
Мотивуючи позовні вимоги, позивачка зазначала, що 4 квітня 2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участі її автомобіля «Hyundai і10», д.н.з. НОМЕР_1 , під її керуванням, та автомобіля «Toyota Land Cruiser», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження. Постановою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 17 травня 2019 року у справі № 760/10609/19 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди. 
Позивачка посилалася на те, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Toyota Land Cruiser», д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Акціонерна страхова компанія «Омега», тому 12 квітня 2019 року вона повідомила відповідача про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Листом від 12 липня 2019 року їй було повідомлено про виплату страхового відшкодування в розмірі 11 841,47грн, розрахунок якого зроблено на підставі звіту № 02/06/19 від 3 червня 2019 року, з чим вона не погодилася, однак 16 вересня 2020 року вказана сума була перерахована на її користь.
Позивачка зазначала, що нею була проведена незалежна оцінка завданого їй збитку, за результатами якої складений висновок № 167/06-19 від 27 червня 2019 року, згідно якого вартість ремонту пошкодженого автомобіля «Hyundai і10», д.н.з. НОМЕР_1 , становить 42 821,96грн. 
Також позивачка посилалася на те, що ремонт автомобіля був проведений на технічній станції, яка була запропонована страховою компанію, і вартість якого склала 33 157грн, тому відповідач повинен сплатити різницю між сумою фактичних витрат, 
                                                                                
понесених на ремонт автомобіля, та розміром виплаченого страхового відшкодування, що становить 21 315,53грн.
Крім цього, позивачка просила стягнути із відповідача: інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання у загальному розмірі 599,81грн, відсотки за користування грошовими коштами у загальному розмірі 1 233,54грн та пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в загальному розмірі 9 546,93грн.
Обґрунтовуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивачка посилалася на те, що зазнала моральних страждань, які полягали в порушенні звичайного устрою її життя та необхідності докласти додаткових зусиль для відновлення пошкодженого транспортного засобу, у зв`язку з чим просила стягнути із відповідача моральну шкоду у розмірі 2 000грн. 
Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27 квітня 2021 року позовні вимоги задоволено.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 6 грудня 2021 року заяву ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
У поданій апеляційній скарзі ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега» просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Відповідач зазначає, що правовідносини сторін регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким передбачено, що у зв`язку із настанням страхового випадку страховик відшкодовує витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому у порядку, встановленому законодавством. З метою визначення розміру збитку, завданого власниці автомобіля «Hyundai і10», д.н.з. НОМЕР_1 , страховик звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 , який за результатами проведеної оцінки, склав звіт № 02/06/19 від 3 червня 2019 року, згідно якого вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля становить 24 535,73грн, а вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу складає 13 667,96грн (з урахуванням ПДВ) або 11 841,47грн (без урахування ПДВ). Оскільки в протоколі технічного огляду КТЗ від 13 травня 2019 року, який є додатком до вказаного звіту, оцінювач, у присутності позивачки, зафіксував пошкодження, не пов`язані з аварією 4 квітня 2019 року, а також встановив, що облицювання переднього бампера має сліди відновлювального ремонту, наявні підстави для застосування коефіцієнта фізичного зносу. Крім того, оскільки позивачка звернулась до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування на свій банківський рахунок, а документальне підтвердження оплати ремонту автомобіля платнику податку на додану вартість відсутнє, страхова виплата зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.
Також відповідач зазначає, що наданий позивачкою оціночний висновок № 167/06-19 від 27 червня 2019 року є недопустимим та неналежним доказом, оскільки оцінювач визначив вартість збитку станом на 21 червня 2019 року, а не на дату його заподіяння - 4 квітня 2019 року. Крім цього розрахунок вартості відновлювального ремонту у зазначеному висновку здійснено з урахуванням податку на додану вартість та застосуванням нульового коефіцієнту фізичного зносу, що суперечить дійсним обставинам справи.    
Крім того відповідач стверджує, що судом першої інстанції було неправомірно стягнуто на користь позивачки 3 % річних, інфляційні втрати і пеню за прострочення виплати страхового відшкодування за період з 4 липня 2019 року по 7 жовтня 2020 року, оскільки позивачкою було подано заяву про виплату страхового відшкодування лише 9 липня 2019 року, а тому саме з цієї дати, на думку відповідача, має починатись відлік терміну для здійснення страхової виплати.
                                                                 
Не погоджується відповідач і з висновками суду першої інстанції в частині стягнення на користь позивачки моральної шкоди, оскільки право на відшкодування моральної шкоди в рамках Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має виключно особа, яка зазнала ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди. В той же час матеріали справи не містять доказів завдання шкоди здоров`ю позивачки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 4 квітня 2019 року.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачка просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що заяву про здійснення страхової виплати було подано відповідачу під час візиту до офісу 12 квітня 2019 року, а тому саме цю дату слід вважати датою офіційного повідомлення страховика про настання страхового випадку.
Також позивачка стверджує, що фактичні витрати, понесені на ремонт пошкодженого автомобіля «Hyundai і10», д.н.з. НОМЕР_1 , становлять 33 157грн, що значно більше, ніж нарахована відповідачем сума страхового відшкодування, яка була виплачена їй із простроченням. 
Крім цього позивачка посилається на те, що крім матеріальної шкоди, їй було також завдано і моральну шкоду, оскільки вона зазнала переживань через пошкодження транспортного засобу, тривале очікування страхової виплати та порушення звичного способу життя.  
Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 4 квітня 2019 року на пр-т Лобановського у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Hyundai і10», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Toyota Land Cruiser», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження.
 Постановою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 17 травня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди (с.с. 51-52).
Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Toyota Land Cruiser», д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована у ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ 8661152 від 30 листопада 2018 року, з лімітом відповідальності 100 000грн за шкоду, заподіяну майну, франшиза - нуль (с.с. 78).
9 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега» із заявою про виплату страхового відшкодування згідно наданого нею висновку.
Листом від 12 липня 2019 року ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега» повідомлено позивачку, що наданий нею звіт про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу від 21 червня 2019 року, не відповідає вимогам ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а на підставі її заяви прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 11 841,47грн відповідно до звіту незалежного експерта № 02/06/19 від 3 червня 2019 року (с.с. 50).  
16 вересня 2020 року вказана сума була виплачена позивачці (с.с. 48).
Згідно акту виконаних робіт № ФО-Кл-019621 від 12 серпня 2019 року вартість ремонту автомобіля «Hyundai і10», д.н.з. НОМЕР_1 , становила 33 157грн. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та правомірності.
                                                           
Проте, повністю погодитися з такими висновками суду колегія суддів не може з таких підстав.
За змістом частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відносини у сфері обов`язкового страхування регулюються, зокрема, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Згідно статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтями 28, 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу, з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Обмеження, зазначене у частині першій статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" щодо відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, встановлено для страховиків цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Згідно із висновком № 167/06-19 від 27 червня 2019 року щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, складеному оцінювачем Баранковим В.О. , розрахунок вартості відновлювального ремонту провадився без врахування коефіцієнту фізичного зносу, який оцінювачем не визначався з посиланням на пункт 7.38 Методики (с.с. 37-47).
Разом з цим, відповідно до п. 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, 
                                                                                  
Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24 листопада 2003 року (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), винятком стосовно використання коефіцієнта фізичного зносу Ез=0 є: якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації.
З наданого відповідачем звіту № 02/06/19 про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу від 3 червня 2019 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 , вбачається, що коефіцієнт фізичного зносу автомобіля «Hyundai і10», д.н.з. НОМЕР_1 , становить 0,5520. 
При цьому, у протоколі технічного огляду № 1 колісного транспортного засобу від 13 травня 2019 року оцінювачем зазначено, що автомобіль має сліди попередніх пошкоджень, а саме пошкодження лівої частини автомобіля, облицювання переднього бампера має сліди відновлювального ремонту (с.с.84). Огляд автомобіля проводився у присутності ОСОБА_1 , на протоколі технічного огляду міститься її підпис та відсутні відповідні заперечення.
У постанові від 06 липня 2018 року у справі № 924/675/17 Верховний Суд зробив висновок про те, що якщо для відновлення пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач у справі) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу. Тому пред`явлення позивачем до відповідача (страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) вимоги про виплату страхового відшкодування у розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом неправомірно покладено на страховика обов`язок сплатити страхове відшкодування без врахування зносу.
Згідно з положеннями статті 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Позивачкою наданий суду першої інстанціїакт виконаних робіт № ФО-Кл-019621 від 12 серпня 2019 року, згідно якого вартість відновлювального ремонту її автомобіля становила 33 157грн, які ОСОБА_1 сплатила на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 , з яких вартість запчастин становить 27 460грн, а вартість виконаних робіт - 5697грн (с.с. 32-36).
Отже, відповідач повинен був сплатити на користь ОСОБА_1 за проведення відновлювального ремонту із врахуванням коефіцієнта фізичного зносу, визначеного оцінювачем (0,5520), 15 157,92грн (5697 + (27 460 х 0,5520).
Згідно з абзацом другим пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника) сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.
Відомості про включення безпосереднім виконавцем ремонтних робіт ПДВ у розрахунок кінцевої вартості виконаних ним робіт відсутні.
                                                                     
Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру  виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.
Враховуючи сплату відповідачем частини суми страхового відшкодування у розмірі 11 841,47грн, з відповідача підлягає стягненню 3 316,45грн (15 157,92 - 11 841,47) страхового відшкодування.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц зазначено, що позивач (потерпілий), хоча і не є стороною договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного відповідачами, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
Позивачка зазначає, що звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування 12 квітня 2019 року під час візиту до офісу ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега», проте копія такої заяви у неї відсутня.
Відповідач, у свою чергу, стверджує, що позивачка звернулась із заявою про виплату страхового відшкодування лише 9 липня 2019 року (с.с. 79), однак таке твердження не узгоджується із обставинами справи.
З наданих відповідачем суду першої інстанції документів вбачається, що огляд пошкодженого автомобіля позивачки на замовлення ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега» відбувся 13 травня 2019 року, складання звіту № 02/06/19, який був покладений в основу розрахунків страховика - 3 червня 2019 року, а рішення про виплату страхового відшкодування прийнято 12 липня 2019 року, про що позивачка була повідомлена листом ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега» за цією датою.
Виходячи з вищевикладеного, обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування настало 12 липня 2019 року, а так як воно не було виплачено у повному обсязі, застосуванню підлягають положення частини 2 статті 625 ЦК України  з 12 липня 2019 року. 
Крім того, часткова сплата відповідачем страхового відшкодування у розмірі 11 841,47грн відбулась 16 вересня 2020 року, тобто також з порушенням встановленого законом терміну.
Отже, інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання в частині частково сплаченого страхового відшкодування в розмірі 11 841,47грн за період із 12 липня 2019 року по 16 вересня 2020 року становлять 249,09грн (11 841,47грн х 102,104 % (сукупний індекс інфляції)/100 % - 11 841,47грн). 
Інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання в частині 
                                                                           
невиплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 3 316,45грн за період із 12 липня 2019 року по 7 жовтня 2020 року становлять 69,76грн (3316,45грн х 102,104 % (сукупний індекс інфляції)/100 % - 3316,45грн). 
Таким чином загальний розмір інфляційних втрат, що підлягають стягненню із відповідача становить 318,85грн.
Розмір 3% річних, що підлягають стягненню із відповідача за прострочення виконання грошового зобов`язання в частині частково сплаченого страхового відшкодування у розмірі 11 841,47грн за період із 12 липня 2019 року по 16 вересня 2020 року становить 420,74грн (11 841,47грн х 3 % /100 % х 433 дні /365 днів). 
Розмір 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання в частині невиплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 3 316,45грн за період із 12 липня 2019 року по 7 жовтня 2020 року становить 123,55грн (3316,45грн х 3 % /100 % х 454 дні / 365 днів). 
Таким чином загальний розмір 3 % річних, що підлягають стягненню із відповідача становить 544,29грн.
Пунктом 36.5 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Пеня за прострочення виконання грошового зобов`язання в частині сплаченого страхового відшкодування в розмірі 11 841,47грн за період із 12 липня 2019 по 16 вересня 2020 року становить 3 266,83грн ((за період із 12.07.2019 по 18.07.2019: 11 841,47 х 35 % / 100 % х 7 днів /365 днів) + (за період із 19.07.2019 по 05.09.2019: 11 841,47грн х 34 % / 100 % х 49 днів) + (за період із 06.09.2019 по 24.10.2019: 11 841,47грн х 33 % /100 % х 49 днів /365 днів) + (за період із 25.10.2019 по 12.12.2019: 11 841,47грн х 31 % /100 % х 49 днів / 365 днів) + (за період із 13.12.2019 по 31.12.2019: 11 841,47грн х 27 % /100 % х 19 днів /365 днів) + (за період із 01.01.2020 по 30.01.2020: 11 841,47грн х 27 % /100 % х 30 днів /366 днів) + (за період із 31.01.2020 по 12.03.2020: 11 841,47грн х 22 % /100 % х 42 дні / 366 днів) + (за період із 13.03.2020 по 23.04.2020: 11 841,47грн х 20 % /100 % х 42 дні / 366 днів) + (за період із 24.04.2020 по 11.06.2020: 11 841,47грн х 16 % / 100 % х 49 днів / 366 днів) + (за період із 12.06.2020 по 16.09.2020: 11 841,47грн х 12 % х 97 днів / 366 днів)).
Пеня за прострочення виконання грошового зобов`язання в частині невиплаченого страхового відшкодування в розмірі 3 316,45грн за період із 12 липня 2019 року по 7 жовтня 2020 року становить 937,79грн ((за період із 12.07.2019 по 18.07.2019: 3316,45грн х 35 % / 100 % х 7 днів /365 днів) + (за період із 19.07.2019 по 05.09.2019: 3316,45грн х 34 % / 100 % х 49 днів) + (за період із 06.09.2019 по 24.10.2019: 3316,45грн х 33 % /100 % х 49 днів /365 днів) + (за період із 25.10.2019 по 12.12.2019: 3316,45грн х 31 % /100 % х 49 днів / 365 днів) + (за період із 13.12.2019 по 31.12.2019: 3316,45грн х 27 % /100 % х 19 днів /365 днів) + (за період із 01.01.2020 по 30.01.2020: 3316,45грн х 27 % /100 % х 30 днів /366 днів) + (за період із 31.01.2020 по 12.03.2020: 3316,45грн х 22 % /100 % х 42 дні / 366 днів) + (за період із 13.03.2020 по 23.04.2020: 3316,45грн х 20 % /100 % х 42 дні / 366 днів) + (за період із 24.04.2020 по 11.06.2020: 3316,45грн х 16 % / 100 % х 49 днів / 366 днів) + (за період із 12.06.2020 по 16.09.2020: 3316,45грн х 12 % х 118 днів / 366 днів)).
Загальний розмір пені, що підлягає стягненню із відповідача становить 4 204,62грн.
Відповідно до статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Однак позивачка, обґрунтовуючи свої вимоги про відшкодування моральної шкоди, не посилалася як на підставу своїх вимог на ушкодження здоров`я під час ДТП.
                                                                       
За змістом частини першої, пункту 1 частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Частиною першої статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Обґрунтовуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивачка посилалася на перенесені нею моральні страждання, які виразилися в порушені звичайного устрою життя, прикладення додаткових зусиль для відновлення транспортного засобу належного їй на праві власності.
Отже, позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 не обґрунтовувала затягуванням відповідачем виплати відшкодування, порушенням зобов`язань за договором страхування, автомобіль позивачки був пошкоджений винуватцем ДТП, а відтак правові підстави для відшкодування завданої позивачці моральної шкоди за рахунок страховика відсутні.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, не оцінив надані докази, неправильно застосував норми матеріального права, тому рішення суду в частині стягнення страхового відшкодування, інфляційних втрат, 3% річних та пені підлягає зміні, а в частині вирішення вимог про стягнення моральної шкоди - скасуванню, з ухваленням нового рішення.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Рішенням суду стягнуто з ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега» на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються з судового збору у сумі 840,80грн та витрат на правову допомогу у розмірі 3 000грн.
Враховуючи, що колегія суддів змінює рішення суду, зміні підлягає і розподіл судових витрат.
Частина 1 статті 141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог
Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачка просила стягнути з відповідача суму недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 21 315,53грн, інфляційні втрати в розмірі 599,81грн, 3 % річних у розмірі 1233,54грн, пеню в розмірі 9546,93грн, та моральну шкоду в розмірі 2000грн, а всього - 34 695,81грн.
Колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції та визначає до стягнення з відповідача суму недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 3 316,45грн, інфляційні втрати в розмірі 318,85грн, 3 % річних в розмірі 544,29грн та пеню в розмірі 4204,62, а всього - 8 384,21грн, що становить 24 % від заявлених позовних вимог.
Виходячи із розміру позовних вимог, які підлягають задоволенню, відшкодуванню позивачці підлягають: 201,79грн сплаченого судового збору та 720грн витрат на правову 
                                                              
допомогу.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд
постановив:
апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» задовольнити частково.
Заочне рішення Шевченківського районного суд міста Києва від 27 квітня 2023 року в частині стягнення грошових коштів та судових витрат змінити, виклавши резолютивну частину рішення в цій частині у наступній редакції:
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега», код ЄДРПОУ 21626809, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дмитрівська, 48-Г, літ. А, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , суму недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 3316грн 45 коп., інфляційні втрати в розмірі 318грн 85коп., 3 % річних в розмірі 544грн 29 коп., пеню в розмірі 4 204грн 62 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 720грн та судовий збір у розмірі 201грн 79 коп., а всього  9 306грн.
Заочне рішення Шевченківського районного суд міста Києва від 27 квітня 2023 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди скасувати, ухваливши в цій частині нове судове рішення, про відмову у задоволенні цих позовних вимог.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

 
Суддя-доповідач                                                   І.М. Рейнарт  

Судді                                                                     Г.М. Кирилюк

           Т.І. Ящук