ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

26 січня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/12008/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Бишевської Н.А. (доповідач),
                               суддів:  Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,     
розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро 
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2023 року
у справі № 160/12008/23
за позовом ОСОБА_1 
до Військової частини НОМЕР_1 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не звільнення позивача за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю 1 групи;
- зобов`язати відповідача прийняти рішення про звільнення позивача за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю 1 групи.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2023 року у справі № 160/12008/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено частково:
- визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення позивача за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю 1 групи;
- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення позивача за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю 1 групи.
В решті позовних вимог відмовлено. 
Судом зазначено, що підп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи. Судом досліджено, що ОСОБА_2 є вітчимом позивача, згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №172461 ОСОБА_2 з 16.01.2023 безстроково присвоєно першу А групу інвалідності Крім того, у п. 12 висновку вказано, що пенсіонер потребує постійної сторонньої допомоги та догляду. Судом враховано, що інші члени сім`ї, як свідчать надані позивачем документи, не можуть надати таку допомогу особі з інвалідністю. З урахуванням вищенаведеного, і наданих позивачем документів в обґрунтування вказаних сімейних обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення позивача з військової служби за підп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ. Суд звернув увагу, що саме діями відповідача, а не бездіяльністю порушуються права позивача. Таким чином, суд вважав за необхідне визнати протиправними дії відповідача щодо не звільнення позивача за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю 1 групи, а також зобов`язати відповідача прийняти рішення про звільнення позивача  за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю 1 групи.
Не погодившись з рішенням суду, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, згідно якої   просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2023 року у справі № 160/12008/23 в частині задоволення позовних вимог, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Скаржник вказує, що позивач не надавав йому жодного документу, який би підтверджував необхідність здійснення позивачем постійного догляду за своїм вітчимом. Вважає, що після розгляду рапортів позивача, останньому   правомірно повідомлено, що оформлення постійного догляду за особою з інвалідністю відбувається на підставі закону України «Про соціальні послуги» та Порядку надання соціальних послуг особам з інвалідністю та особам похилого віку, які страждають, на психічні розлади, затвердженого постановою КМУ №576, Правил опіки та піклування, затверджених наказом №34/166/131/88.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги, та зазначає:
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач Індустріальним районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки м. Дніпра 28.02.2022 згідно Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 25.02.2022 №69/2022  призваний до лав Збройних сил України.
Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 №710 від 05.05.2023 позивач перебуває на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 з 28.02.2022 року.
07.03.2023 позивач звернувся з рапортом і документами в підтвердження сімейних обставин до командира Військової частини НОМЕР_1 про звільнення його з військової служби відповідно до підп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
У рапорті позивачем вказано про необхідність здійснення ним постійного догляду за проживаючою разом з ним особою з інвалідністю 1 групи вітчимом ОСОБА_2 , позивач вказав, що він є єдиним повнолітнім працездатним членом сім`ї, який здійснює постійний догляд за хворим. Разом з ним проживає непрацездатна матір ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неповнолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір якого є непрацездатною на 100 відсотків, онкохворою 4 стадії і знаходиться на лікуванні за кордоном.
Рапорт   зареєстрований відповідачем 09.03.2023 за №157.
Не отримавши відповіді, позивач 24.04.2023 повторно звернувся з рапортом і відповідним документами до відповідача.
Рапорт   зареєстрований відповідачем 04.05.2023 за №473.
Розглянувши рапорти позивача, командиром Військової частини НОМЕР_1   надана відповідь за №3772 від 26.05.2023, в якій повідомлено, що оформлення постійного догляду за особою з інвалідністю відбувається на підставі Закону України «Про соціальні послуги» та Порядку надання соціальних послуг особам з інвалідністю та особам похилого віку, які страждають на психічні розлади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2020 №576 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2021 №1113), Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року №34/166/131/88.
З наданих документів необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю 1 групи не встановлено. З метою задоволення рапорту військовослужбовцю запропоновано привести документи у відповідність до чинного законодавства.
Позивач вважаючи відмову у звільненні з військової служби необґрунтованою і такою, що прийнята з порушенням норм чинного законодавства, звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закон № 2232-ХІІ), частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Частиною третьою статті 1 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
За приписами частини сьомої статті 1 Закону № 2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.
З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану, який діє й на час апеляційного перегляду справи.
Статтею 26 Закону № 2232-ХІІ встановлені підстави для звільнення з військової служби, підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої якої передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану, зокрема, через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи.
Отже, враховуючи суть спірних правовідносин предметом доказування в цій справі є доведеність необхідності здійснення позивачем постійного догляду за особою з інвалідністю I групи.
Згідно п. 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 Військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Колегією суддів встановлено, що 07.03.2023 позивач звернувся з рапортом і документами в підтвердження сімейних обставин до командира Військової частини НОМЕР_1 , з метою звільнення з військової служби відповідно до підп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Рапорт   зареєстрований відповідачем 09.03.2023 за №157.
Не отримавши відповіді, позивач 24.04.2023 повторно звернувся з рапортом і відповідним документами до відповідача.
Рапорт  зареєстрований відповідачем 04.05.2023 за №473.
В подальшому, розглянувши рапорти позивача, командиром Військової частини НОМЕР_1   надана відповідь за №3772 від 26.05.2023, в якій позивачу відмовлено у звільненні з військової служби.
З наявного в матеріалах справи свідоцтва про народження НОМЕР_2 від 29.04.1979 року вбачається, що батьками позивача є ОСОБА_5 і ОСОБА_6 .
Відповідно до свідоцтва НОМЕР_3 від 22.08.1986 року шлюб ОСОБА_5 і ОСОБА_6 розірвано. В подальшому ОСОБА_6 присвоєно прізвище ОСОБА_7 .
В свою чергу, 19.04.1996 року згідно свідоцтва НОМЕР_4  укладений шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 .
Отже, ОСОБА_2 є вітчимом позивача, а позивач є пасинком ОСОБА_2 .
Матеріалами справи підтверджено, що згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №172461, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 з 16.01.2023 безстроково присвоєно першу А групу інвалідності та він потребує постійної сторонньої допомоги та догляду.
Закон України «Про соціальні послуги» від 17.01.2019 № 2671-VIII (далі Закон № 2671-VIII), визначає основні організаційні та правові засади надання соціальних послуг, спрямованих на профілактику складних життєвих обставин, подолання або мінімізацію їх негативних наслідків, особам/сім`ям, які перебувають у складних життєвих обставинах.
Так, відповідно до ст. 1 Закону № 2671-VIII, отримувачі соціальних послуг - особи/сім`ї, які належать до вразливих груп населення та/або перебувають у складних життєвих обставинах, яким надаються соціальні послуги.
Надавачі соціальних послуг - юридичні та фізичні особи, фізичні особи - підприємці, включені до розділу "Надавачі соціальних послуг" Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг.
Складні життєві обставини - обставини, що негативно впливають на життя, стан здоров`я та розвиток особи, функціонування сім`ї, які особа/сім`я не може подолати самостійно.
До чинників, що можуть зумовити складні життєві обставини належить, зокрема, інвалідність (п. 15 ст. 1 Закону № 2671-VIII).
Соціальні послуги - дії, спрямовані на профілактику складних життєвих обставин, подолання таких обставин або мінімізацію їх негативних наслідків для осіб/сімей, які в них перебувають (п. 17 ст. 1 Закону № 2671-VIII).
Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону № 2671-VIII, фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є, зокрема, особами з інвалідністю I групи.
Згідно ч. 4 ст. 16 Закону № 2671-VIII, соціальні послуги залежно від строку надання поділяються на послуги, що надаються:
1) екстрено (кризово) - невідкладно (протягом доби) у зв`язку з обставинами, що загрожують життю та/або здоров`ю отримувача соціальних послуг;
2) постійно - не менше одного разу на місяць протягом більше одного року;
3) тимчасово - не менше одного разу на місяць протягом до одного року;
4) одноразово.
Згідно приписів ст. 14 Закону № 2671-VIII реєстр надавачів та отримувачів соціальних послуг складається з розділів про надавачів соціальних послуг, окремо - про фізичних осіб, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, та про отримувачів соціальних послуг.
Проаналізувавши вищенаведені правові норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що фізичні особи можуть надавати соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності на непрофесійній основі членам своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є, зокрема, особами з інвалідністю I групи. 
         Колегія суддів зазначає, що позивач не подав суду докази, які б доводили необхідність здійснення саме ним постійного догляду за особою з інвалідністю I групи - ОСОБА_2 ..
Таким чином, є обґрунтованими аргументи скаржника про те, що позивач не підтвердив необхідність здійснення саме ним постійного догляду за своїм вітчимом.
З цих підстав, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідач правомірно відмовив позивачу у звільненні з військової служби через не встановлення існування підстави, яка передбачена приписами підп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ.
Натомість, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про наявність підстав для звільнення позивача з військової служби за підп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ.
Виходячи з вищенаведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи не в повному обсязі дослідив обставини, які мають значення для справи, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи,  та є передчасними, що у відповідності до приписів статті 317 КАС України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову у цій частині. В решті рішення суду слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1  - задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2023 року у справі №160/12008/23 – скасувати.  
Прийняти нову постанову, якою у задоволенні   позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та строки передбачені ст.ст.328,329 КАС України. 
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко