ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/3007/23  Номер провадження 22-ц/814/972/24	Головуючий у 1-й інстанції Городівський О.А.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.
за участю секретаря: Ракович Д. Г.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 жовтня 2023 року у складі судді Городівського О. А.
у цивільній справі за заявою  ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню,
в с т а н о в и в:
У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.
Заява мотивована тим, що 04.09.2023 Миргородським міськрайонним судом Полтавської області видано судовий наказ про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не більше 10 прожитковим мінімумів на дитину відповідного віку з 28.08.2023 до досягнення повноліття сина та судовий збір в дохід держави в сумі 268,40 грн.
Вказувала, що судовий наказ виданий з порушенням закону, оскільки з його змісту вбачається наявність спору про місце проживання дитини, який знаходиться в провадженні суду за позовом ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та за її зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини.
Зазначала, що до заяви про видачу судового наказу заявником не подано будь-яких доказів, які підтверджують, що дитина проживає разом з батьком-заявником ОСОБА_2 та перебуває лише на його утриманні.
Вважає, що відсутність рішення суду про визначення місця проживання дитини та наявність протиріч між батьками з вказаного питання, свідчить про відсутність у стягувача суб`єктивного права вимоги до неї про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

Посилаючись на викладене, просила суд визнати, таким, що не підлягає виконанню судовий наказ (виконавчий документ) у справі № 541/3007/23 від 04.09.2023, виданий Миргородським міськрайонним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не більше 10 прожитковим мінімумів на дитину відповідного віку з 28.08.2023 до досягнення повноліття сина та судового збору в дохід держави в сумі 268,40 грн.
Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 жовтня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвала суду мотивована відсутністю встановлених законом підстав для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.
Не погодившись з даною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність ухвали, неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та задовольнити її заяву, визнати судовий наказ таким, що не підлягає виконанню.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом не проаналізовані надані нею докази і ніяким чином не обґрунтовано відхилення наведених нею аргументів.
Вказує, що суд безпідставно вважає, що питання про визначення місця проживання дитини не вирішувалося органом опіки та піклування, в той час як нею надано таке рішення органу опіки та піклування від 31.08.2023 № 181 про доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю ОСОБА_1 , яке стягувач умисно не виконує та примушує сина проживати з ним.
Оскільки між сторонами вбачається наявність спору про місце проживання дитини та відсутність рішення суду з даного питання, це є перешкодою для звернення до суду із заявою про видачу судового наказу.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Частинами першою, другою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
По справі встановлено, що 28 серпня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на його користь аліментів на утримання сина.
04 вересня 2023 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області у справі № 541/3007/23 видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не більше 10 прожитковим мінімумів на дитину відповідного віку з 28.08.2023 до досягнення повноліття сина та судового збору в дохід держави в сумі 268,40 грн (а. с. 25-26).
Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 вересня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування судового наказу відмовлено (а. с. 46).
09 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню на підставі статті 432 ЦПК України.
Відмовляючи у задоволенні заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що заявником обрано невірний спосіб захисту, оскільки відсутні фактичні дані, на підставі яких виконавчий документ визнається таким, що не підлягає виконанню, з чим погоджується і судова колегія апеляційного суду.
Згідно частин першої, третьої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.
Відповідно до положень статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом. 
Частиною другою статті 432 ЦПК України передбачено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. 
Таким чином підставою для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, є помилка при його видачі або припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, зокрема, з підстав, визначених главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України, або інші причини, які впливають на виконання судового рішення.
При цьому подання заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, не може бути пов`язане із оспоренням такого судового рішення по суті заявлених вимог, адже визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, належить до процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень, тобто, рішень, які набрали законної сили та підлягають виконанню у примусовому порядку.  
У справі, що переглядається, заявник посилається на існування між сторонами спору щодо визначення місця проживання дитини та відсутність у стягувача суб`єктивного права вимоги про видачу судового наказу про стягнення на його користь аліментів на утримання дитини. 
Водночас, як вірно зазначено місцевим судом, вказана обставина не є підставою, передбаченою статтею 432 ЦПК України, для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, оскільки відповідно до статті 180 СК України обов`язок утримувати дитину до її повноліття покладається на обох батьків.
Матеріали справи не містять належних доказів припинення зобов`язань ОСОБА_1 за судовим наказом від 04.09.2023, який набрав законної сили, та в силу вимог статті 129-1 Конституції України та статті 18 ЦПК України є обов`язковим до виконання. 
Спір між сторонами щодо місця проживання дитини не свідчить про відсутність у заявника обов`язку утримувати дитину. 
Відповідно до частини сьомої статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.
Згідно з частиною восьмою статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянутий за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.
Таким чином, за відсутності обставин, зазначених у статті 432 ЦПК України, підстави для визнання чинного судового наказу таким, що не підлягає виконанню, відсутні. 
Наявність не розглянутого спору про право не належить до процесуальних підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. 
За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 та не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення з наведених в апеляційній скарзі мотивів, які ґрунтуються на підставах для перегляду самого судового наказу та висновків суду першої інстанції зі спірного питання не спростовують.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 жовтня 2023 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                                С. Б. Бутенко

Судді                                                                                О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна