ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 р.	Справа № 440/2412/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,
Суддів: Мельнікової Л.В. ,  Бегунца А.О. ,
за участю секретаря судового засідання Реброва А.О.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.08.2020, головуючий суддя І інстанції: Шевяков І.С., вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, повний текст складено 04.09.20 року по справі №440/2412/20
          за позовом      ОСОБА_1  
          до     Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області                  
          про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області, в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0002263305 від 17.02.2020 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування в сумі 39634,93 грн, в тому числі за податковими зобов`язаннями 31707,94 грн та за штрафними санкціями 7926,99 грн;
- визнати протиправною та скасувати вимогу №0002313305 від 17.02.2020 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в розмірі 41127,46 грн;
- визнати протиправним та скасувати рішення №0002323305 від 17.02.2020 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 9315,20 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0002253305 від 17.02.2020 про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 3302,92 грн, в тому числі за податковими зобов`язаннями 2642,33 грн та за штрафними санкціями 660,59 грн;
- визнати протиправним та скасувати рішення №0002333305 від 17.02.2020 про застосування штрафних санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат (авансових платежів), на які нараховується єдиний внесок, в сумі 1575,20 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0002243305 від 17.02.2020 року про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 21666,25 грн, в тому числі за податковими зобов`язаннями 17333 грн та за штрафними санкціями 4333,25 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0002303305 від 17.02.2020 року про застосування штрафу за платежем податок на додану вартість в сумі 8666,50 грн;
- визнати протиправною та скасувати вимогу №Ф-2140-10/3454 від 07.04.2020 про сплату боргу з єдиного внеску в розмірі 51974,27 грн, в тому числі 41083,87 грн – недоїмка та 10890,40 грн – штраф.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про протиправність оскаржуваних рішень податкового органу. 
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25.08.2020 позов задоволено. 
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №0002263305 від 17.02.2020 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб; вимогу №0002313305 від 17.02.2020 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску; рішення №0002323305 від 17.02.2020 про застосування штрафних санкцій з єдиного внеску; податкове повідомлення-рішення №0002253305 від 17.02.2020 про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору; рішення №0002333305 від 17.02.2020 про застосування штрафних санкцій з єдиного внеску; податкове повідомлення-рішення №0002243305 від 17.02.2020 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість; податкове повідомлення-рішення №0002303305 від 17.02.2020 про застосування штрафу з податку на додану вартість; вимогу №Ф-2140-10/3454 від 07.04.2020 про сплату боргу з єдиного внеску.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області витрати зі сплати судового збору у сумі 1772,63 грн та витрати на правову допомогу у сумі 15800,00 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що   ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) зареєстрована як фізична особа-підприємець 14.06.2000, відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 08.01.2019 основним видом економічної діяльності позивача був 47.30 Роздрібна торгівля пальним.
Позивач оподаткування одержаних доходів від провадження діяльності у період з 01.01.2016 по 31.12.2018 здійснювала на загальній системі оподаткування та була платником податку на додану вартість, податку на доходи з фізичних осіб від здійснення діяльності, податку на доходи фізичних осіб з найманих працівників, єдиного внеску самозайнятої особи, єдиного внеску самозайнятої особи, як роботодавця та ін.
У період з 27.12.2019 по 21.01.2020, з продовженням терміну проведення перевірки на 5 робочих днів з 15.01.2020 по 21.01.2020, ГУ ДПС у Полтавській області проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, результати якої оформлені актом від 28.01.2020 №73/16-31-33-05-09/ НОМЕР_1 .
У висновках вказаного акту перевірки яким зафіксовані порушення:
- підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, пункту 177.1, пункту 177.2, підпунктів 117.4.2, 177.4.3, 177.4.4, 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб у загальній сумі 33649,78 грн, у тому числі за періоди: за 2016 рік – у сумі 1941,84 грн, за 2017 рік – у сумі 5032,10 грн, за 2018 рік – у сумі 26675,84 грн;
- пункту 2 частини першої статті 4 та частини п`ятої статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", у результаті чого занижено єдиний внесок у сумі 41127,50 грн, у тому числі за періоди: за 2016 рік – у сумі 2373,36 грн, за 2017 рік – у сумі 6150,34 грн, за 2018 рік – у сумі 32603,80 грн;
- підпунктів 1.1, 1.2, 1.4, 1.5 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ "Інші перехідні положення" Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податкове зобов`язання з військового збору у сумі 2804,15 грн, у тому числі за періоди: за 2016 рік – у сумі 161,82 грн, за 2017 рік – у сумі 419,34 грн, за 2018 рік – у сумі 2222,99 грн;
- абзацу "ґ" пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України та пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку – у результаті подання з помилками за 3 квартал 2016 та 1 квартал 2018 року податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків і сум утриманого з них податку за формою №1ДФ. По закінченню перевірки необхідно надати уточнюючі податкові розрахунки за формою 1ДФ за вказані періоди;
- підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16, пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України, наказу Міндоходів "Про затвердження форми Книги обліку доходів та витрат, які ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність та Порядку її ведення" та пункту 6 статті 128 Господарського кодексу України, а саме – неналежне ведення обліку доходів та витрат за 2016-2018 роки;
- підпункту 168.1.4 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України, а саме – несвоєчасно перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб із заробітної плати найманих працівників: за липень 2016 року – 04.08.2016, тоді як граничний термін перерахування – 03.08.2016 у сумі 583,92 грн; за листопад 2016 року – 06.12.2016, тоді як граничний термін перерахування – 05.12.2016 у сумі 583,92 грн; за вересень 2017 року – 03.10.2017, тоді як граничний термін перерахування – 02.10.2017 у сумі 2304,00 грн; за листопад 2017 року – 07.12.2017, тоді як граничний термін перерахування – 01.12.2017 у сумі 1728,00 грн; за грудень 2017 року – 04.01.2018, тоді як граничний термін перерахування – 02.01.2018 у сумі 1728,00 грн;
- абзацу другого частини восьмої статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а саме – несвоєчасно перераховано єдиний внесок із заробітної плати найманих працівників: за липень 2016 року – 04.08.2016, тоді як граничний термін перерахування – 31.07.2016 у сумі 1320,00 грн; за серпень 2016 року – 02.09.2016, тоді як граничний термін перерахування – 31.08.2016 у сумі 1320,00 грн; за вересень 2016 року – 03.10.2016, тоді як граничний термін перерахування – 30.09.2016 у сумі 1320,00 грн; за жовтень 2016 року – 03.11.2016, тоді як граничний термін перерахування – 31.10.2016 у сумі 1320,00 грн; за листопад 2016 року – 06.12.2016, тоді як граничний термін перерахування – 05.12.2016 у сумі 583,92 грн; за вересень 2017 року – 03.10.2017, тоді як граничний термін перерахування – 30.09.2017 у сумі 2816,00 грн; за листопад 2017 року – 07.12.2017, тоді як граничний термін перерахування – 30.11.2017 у сумі 2112,00 грн; за грудень 2017 року – 04.01.2018, тоді як граничний термін перерахування – 31.12.2017 у сумі 2112,00 грн;
- підпункту 168.1.4 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України, а саме – несвоєчасно перераховано до бюджету військовий збір із заробітної плати найманих працівників: за липень 2016 року – 04.08.2016, тоді як граничний термін перерахування – 03.08.2016 у сумі 90,00 грн; за листопад 2016 року – 06.12.2016, тоді як граничний термін перерахування – 05.12.2016 у сумі 90,00 грн; за вересень 2017 року – 03.10.2017, тоді як граничний термін перерахування – 02.10.2017 у сумі 192,00 грн; за листопад 2017 року – 07.12.2017, тоді як граничний термін перерахування – 01.12.2017 у сумі 144,00 грн; за грудень 2017 року – 04.01.2018, тоді як граничний термін перерахування – 02.01.2018 у сумі 144,00 грн;
- абзацу "а" пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, підпункту 188.1 статті 188. підпункту "г" пункту 198.5 статті 198, статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 17333 грн, а саме у грудні 2018 року на суму 17333 грн;
- пункту 201.1 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, а саме – не виконано обов`язок щодо складання податкових накладних в електронній формі та їх реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних протягом встановленого терміну на суму 17333,33 грн, а саме – у грудні 2018 року на суму 17333,33 грн;
- статті 277 Податкового кодексу України, а саме – занижено суму податкового зобов`язання з земельного податку на 308,44 грн, в тому числі за 2016 рік на 120,23 грн; за 2017 рік – на 120,23 грн; за 2018 рік – на 67,98 грн;
- пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, а саме – несвоєчасно сплачено податкове зобов`язання, визначене Податковою декларацією про майновий стан і доходи за 2016 рік №9269335154 від 07.02.2017 з терміном сплати 19.02.2017 у розмірі 3583,96 грн (фактично сплачено 28.04.2017 платіжним дорученням №1210 від 28.04.2017 у сумі 1583,96 грн; 23.05.2017 платіжним дорученням №1229 від 23.05.2017 у сумі 1000 грн; 12.06.2017 платіжним дорученням №1242 від 12.06.2017 у сумі 1000 грн із затримкою 68, 93, 113 календарних днів).
На підставі вказаних висновків акту перевірки ГУ ДПС у Полтавській області винесено:
- податкове повідомлення-рішення від 17.02.2020 №0002263305, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування у сумі 39634,93 грн, у тому числі за податковими зобов`язаннями 31707,94 грн та за штрафними санкціями 7926,99 грн;
- вимогу від 17.02.2020 №Ф-0002313305 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в розмірі 41127,46 грн;
- рішення від 17.02.2020 №0002323305 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 9315,20 грн;
- податкове повідомлення-рішення від 17.02.2020 №0002253305, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 3302,92 грн, у тому числі за податковими зобов`язаннями 2642,33 грн та за штрафними санкціями 660,59 грн;
- рішення від 17.02.2020 №0002333305 про застосування штрафних санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат (авансових платежів), на які нараховується єдиний внесок, в сумі 1575,20 грн;
- податкове повідомлення-рішення від 17.02.2020 №0002243305, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 21666,25 грн, у тому числі за податковими зобов`язаннями 17333 грн та за штрафними санкціями 4333,25 грн;
- податкове повідомлення-рішення від 17.02.2020 №0002303305 про застосування штрафу за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 8666,50 грн.
26.02.2020 позивачем до Державної податкової служби України подано скаргу на податкові повідомлення-рішення від 17.02.2020 №0002263305, №0002253305, №0002243305, №0002303305, вимогу від 17.02.2020 №Ф-0002313305, рішення від 17.02.2020 №0002323305 та №0002333305, за результатами розгляду якої рішенням від 01.04.2020 №11733/6/99-00-08-05-04-06 Державною податковою службою України вирішено вимогу від 17.02.2020 №Ф-0002313305, рішення від 17.02.2020 №0002323305 та №0002333305 залишити без змін, а скаргу ОСОБА_1 від 26.02.2020 у частині оскарження вищевказаних документів – без задоволення.
07.04.2020 ГУ ДПС у Полтавській області винесено вимогу №Ф-2140-10/3454 про сплату боргу з єдиного внеску в розмірі 51974,27 грн., у тому числі 41083,87 грн – недоїмка та 10890,40 грн – штраф.
Рішенням про результати розгляду скарги від 17.04.2020 №13784/6/99-00-08-05-04-06 Державною податковою службою України вирішено податкові повідомлення-рішення від 17.02.2020 №0002263305, №0002253305, №0002243305, №0002303305 залишити без змін, а скаргу ОСОБА_1 від 26.02.2020 у частині оскарження зазначених податкових повідомлень-рішень – без задоволення.
Позивач не погодилась із податковими повідомленнями-рішеннями від 17.02.2020 №0002263305, №0002253305, №0002243305, №0002303305, рішеннями від 17.02.2020 №0002323305 та №0002333305, вимогами від 17.02.2020 №Ф-0002313305 та від 07.04.2020 №Ф-2140-10/3454, звернулась до суду з вказаним позовом. 
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості. 
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне. 
Стосовно позовних вимог в частині оскарження вимоги №0002313305 від 17.02.2020 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в розмірі 41127,46 грн, рішення №0002323305 від 17.02.2020 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 9315,20 грн та №0002333305 від 17.02.2020 про застосування штрафних санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат (авансових платежів), на які нараховується єдиний внесок, в сумі 1575,20 грн, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 25 Закону України  від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до податкового органу вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це податкового органу, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску. Не підлягають оскарженню зобов`язання зі сплати єдиного внеску, самостійно визначені платником.
Згідно з п. 56.5 ст. 56 Податкового кодексу України, платник податків одночасно з поданням скарги контролюючому органу вищого рівня зобов`язаний письмово повідомляти контролюючий орган, яким визначено суму грошового зобов`язання або прийнято інше рішення, про оскарження його податкового повідомлення-рішення або будь-якого іншого рішення.
Як вже вище зазначалось, позивач, не погоджуючись із оскаржуваними вимогою та рішеннями, у порядку адміністративного оскарження подала до ДПС України скаргу, яку ДПС України отримала 05.03.2020, що підтверджується інформацією про відстеження поштового відправлення №3960019304927 за квитанцією від 26.02.2020.
Крім того, на виконання вимог п. 56.5 ст. 56 Податкового кодексу України, позивач одночасно з поданням скарги направила до ДПС України повідомлення про адміністративне оскарження, яке ДПС України отримала 02.03.2020, що підтверджується інформацією про відстеження поштового відправлення №3960019304935 за квитанцією від 26.02.2020.
Вказані обставини свідчать про те, що позивачем вчасно у процедурі адміністративного оскарження подано до Державної податкової служби скаргу на вимогу від 17.02.2020 №0002313305, рішення від 17.02.2020 №0002323305 та №0002333305.
Відповідно до абз. 9 ч. 4 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", податковий орган, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 20 календарних днів з дня отримання скарги на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Керівник (його заступник або уповноважена особа) податкового органу може прийняти рішення про подовження строку розгляду скарги платника єдиного внеску понад встановлений строк, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника єдиного внеску до закінчення 20-денного строку. Якщо вмотивоване рішення за скаргою платнику єдиного внеску не надсилається протягом 20-денного строку або протягом строку, подовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) податкового органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску з дня, наступного за останнім днем закінчення строків.
Матеріалами справи підтверджується, що рішення за результатами розгляду скарги позивача від 05.03.2020 ДПС України прийнято та направлено лише 01.04.2020, тобто більш, ніж через 20 календарних днів, як це передбачено положеннями  ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Доказів спростування вказаних обставин матеріали справи не містять. 
Враховуючи викладене вище, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що скарга позивача від 05.03.2020 у частині скасування вимоги №0002313305 від 17.02.2020 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в розмірі 41127,46 грн, рішення №0002323305 від 17.02.2020 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 9315,20 грн та №0002333305 від 17.02.2020 про застосування штрафних санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат (авансових платежів), на які нараховується єдиний внесок, в сумі 1575,20 грн є повністю задоволеною.
Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду жодних доказів та пояснень для спростування вище наведених фактів, а тому не довів правомірності винесення оскаржуваних вимоги від 17.02.2020 №0002313305 та рішень від 17.02.2020 №0002323305 та №0002333305.
З урахуванням вказаного вище, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування вимоги №0002313305 від 17.02.2020 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в розмірі 41127,46 грн, рішення №0002323305 від 17.02.2020 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 9315,20 грн та №0002333305 від 17.02.2020 про застосування штрафних санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат (авансових платежів), на які нараховується єдиний внесок, в сумі 1575,20 грн.
Щодо позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0002263305 від 17.02.2020 року про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування в сумі 39634,93 грн, в тому числі за податковими зобов`язаннями 31707,94 грн та за штрафними санкціями 7926,99 грн, колегія суддів зазначає насутпне.
За період з 01.01.2016 по 31.12.2018 позивач здійснювала господарську діяльність на загальній системі оподаткування, особливості оподаткування доходів від обрання якої встановлено статтею 177 Податкового кодексу України та сплачувала до бюджету самостійно розраховані авансові платежі з податку на доходи фізичних осіб.
Перевіркою дотримання встановленого порядку подання до контролюючих органів податкових декларацій встановлено, що декларації про майновий стан і доходи за 2016-2018 роки подавались позивачем своєчасно.
Водночас, перевіркою дотримання встановленого порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, що здійснюють діяльність на загальній системі оподаткування, встановлено, що позивачем облік доходів та витрат вівся з порушенням підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16, пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України, наказу Міндоходів "Про затвердження форми Книги обліку доходів та витрат, які ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність та Порядку її ведення" та пункту 6 статті 128 Господарського кодексу України, а саме – неналежне ведення обліку доходів та витрат за 2016-2018 роки в частині неправильного визначення обсягів доходу та витрат, безпосередньо пов`язаних з його отриманням за 2016-2018 роки.
Так, перевіркою правильності визначення загального оподаткованого доходу, отриманого від провадження діяльності у сумі 9878370,67 грн у тому числі за 2016 рік у сумі 1055288 грн, за 2017 рік – 2828605 грн, за 2018 рік – 5994477,67 грн, відображеного в додатках Ф2 до податкових декларацій про майновий стан та доходи встановлено його заниження на загальну суму 19377,73 грн, а саме – за 2017 рік на суму 3209,57 грн та за 2018 рік – 16168,16 грн.
Перевіркою відображених показників у рядку 4 "усього" додатку Ф2 до податкових декларацій про майновий стан та доходи за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 "сума одержаного доходу" у загальній сумі 9878370,67 грн на підставі документів: податкові декларації про майновий стан і доходи за 2016-2018 роки (з додатками), банківські виписки, книги обліку доходів і витрат, фіскальні звітні чеки, книги обліку розрахункових операцій – встановлено його заниження на загальну суму 19377,73 грн, а саме – за 2017 рік на суму 3209,57 грн та за 2018 рік – 16168,16 грн.
Перевіркою встановлено, що позивач у період з 01.01.2016 по 31.12.2018 здійснювала роздрібну торгівлю бензином марки А-92, А-95, дизпаливом, газом скрапленим. Розрахунки за реалізовані товари проводилися у безготівковій формі та готівковій формі через реєстратори розрахункових операцій (РРО).
Відповідно до п.п. 1 та 9 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (у редакції чинній на момент виникнення спірним правовідносин (у редакції від 01.01.2017)) (надалі – Закон №265/95-ВР), суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:
проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у   випадках,   передбачених   цим   Законом,   із   застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;
щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки у разі здійснення розрахункових операцій.
Відповідно до Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України 16.09.2013 №481, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 за №1686/24218 (надалі – Порядок №481) відповідно до пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 розділу ІV Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі – самозайняті особи), зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі – Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.
Книга ведеться за вибором платника податку в паперовому або електронному вигляді.
Записи у Книзі виконуються за підсумками робочого дня, протягом якого отримано дохід.
Самозайняті особи заносять до Книги відомості в такому порядку, зокрема, у графі 2 відображається сума доходу, отриманого від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема, кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платника податків та/або отримано готівкою, сума заборгованості, за якою минув строк позовної давності, вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг).
Фізичні особи - підприємці, зареєстровані як платники податку на додану вартість, не включають до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт та послуг).
Книга зберігається у самозайнятої особи протягом 3 років після закінчення звітного періоду, в якому здійснено останній запис.
Дані Книги заповнюються у гривнях з копійками та використовуються самозайнятою особою для заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи.
Перевіркою встановлено порушення пункту 5 ведення Книги обліку доходів і витрат, а саме - позивачем у період за 2016-2018 роки не в повному обсязі включено суми коштів, які позивач отримала на розрахункові рахунки в установах банків та через РРО від роздрібної торгівлі пально-мастильними матеріалами.
У ході перевірки та згідно фіскальних звітних чеків, книг обліку розрахункових операцій (РО), руху коштів по р/р № НОМЕР_2 відкритому в АКБ "Індустріалбанк" МФО 313849, р/р № НОМЕР_3 відкритому в Полтавському ГРУ АТ КБ "Приватбанк", МФО 331401 відповідачем встановлено заниження доходу від провадження господарської діяльності за 2017 рік на суму 3209,57 грн, яка виникла внаслідок невключення в повному обсязі суми коштів, які позивач отримала на р/р в установах банків та через РРО від роздрібної торгівлі ПММ та яка в подальшому не була включена до декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік, чим порушено підпункт 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, пункту 177.1 статті 177 ПК України.
Також у ході перевірки та згідно фіскальних звітних чеків, книг обліку розрахункових операцій (РО), руху коштів по р/р № НОМЕР_2 відкритому в АКБ "Індустріалбанк" МФО 313849, р/р № НОМЕР_3 відкритому в Полтавському ГРУ АТ КБ "Приватбанк", МФО 331401 відповідачем встановлено заниження доходу від провадження господарської діяльності за 2018 рік на суму 16168,16 грн, яка виникла внаслідок невключення в повному обсязі суми коштів, які позивач отримала на р/р в установах банків та через РРО від роздрібної торгівлі ПММ та яка в подальшому не була включена до декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік, чим порушено підпункт 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, пункту 177.1 статті 177 ПК України.
Враховуючи викладене, за результатами перевірки встановлено неправильне відображення даних про дохід позивача у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2017-2018 роки та додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017-2018 роки, а саме – внаслідок невключення у повному обсязі суми коштів отриманих на р/р в установах банків та через РРО від роздрібної торгівлі ПММ у розмірі 19377,73 грн, у тому числі за 2017 рік у розмірі 3209,57 грн (задекларовано суму доходу отриманого від роздрібної торгівлі ПММ у розмірі 2828605 грн, а за результатами перевірки отримано дохід від роздрібної торгівлі ПММ у розмірі 2831814,57 грн; розбіжність становить – 3209,57 грн); за 2018 рік у розмірі 16168,16 грн (задекларовано суму доходу отриманого від роздрібної торгівлі ПММ у розмірі 5994477,67 грн, а за результатами перевірки отримано дохід від роздрібної торгівлі ПММ у розмірі 6010645,83 грн; розбіжність становить – 16168,16 грн).
Колегія суддів вважає вказані вище висновки контролюючого органу помилковими та зазначає наступне.  
Так, застосований відповідачем спосіб визначення завищення/заниження витрат за період, що перевірявся, не відноситься до жодних засобів, передбачених Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку.
Стосовно висновків акта про завищення ОСОБА_1 витрат на суму собівартості ПММ у розмірі 1980 грн, реалізованих у грудні 2016 року ФОП ОСОБА_2 і неоплачених станом на 31.12.2016 колегія суддів зазначає, що відповідач для визначення розміру витрат на суму собівартості ПММ у розмірі 1980 грн взяв до уваги лише дві останні видаткові накладні (від 25.11.2016 та від 03.08.2016 на придбання позивачем ПММ), за якими визначає собівартість ПММ, неоплачених ФОП ОСОБА_2 станом на 31.12.2016 і доходить висновку про завищення ОСОБА_1 витрат 2016 року на суму 1980, без урахування залишків ПММ на складі.
При цьому, в акті відповідач не встановлює заниження позивачем витрат за 2017 рік внаслідок невключення до витрат вартості ПММ поставлених ФОП ОСОБА_2 в грудні 2016 року, які останній сплатив у 2017 році, що підтверджується банківськими виписками позивача за 2017 рік.
Вказані дії призводять до подвійного оподаткування відповідачем вказаних сум, оскільки у 2016 році відповідач знімає відповідні суми з витрат та збільшує зобов`язання, а у 2017 році не збільшує витрати та не зменшує зобов`язання.
Стосовно висновків акта про завищення ОСОБА_1 на 7808 грн витрат за 2016 рік, у тому числі на 6400 грн внаслідок включення їх до складу сум нарахованої заробітної плати найманим особам за грудень 2016 року, колегія суддів зазначає, що фактично нарахована за грудень 2016 року заробітна плата в розмірі 6400 грн виплачена 05.01.2017 згідно з відомостями на виплату №ВЗП-000001 та на 1408 грн було включено до їх складу суми нарахованого на заробітну плату найманих осіб за грудень єдиного внеску у розмірі 1408 грн, яка фактично була сплачена 05.01.2017 згідно з платіжним дорученням №1138 від 05.01.2017. Контролюючий орган застосовує подвійне оподаткування цих сум, а саме знімає їх з витрат позивача у 2016 році та збільшує зобов`язання, а у 2017 році не збільшує витрати та не зменшує зобов`язання, що призводить до неправильного визначення податкових зобов`язань позивача за 2016 та 2017 роки, а відтак вказані  дії відповідача є протиправними.
Щодо висновків акта про завищення позивачем на 1000 грн витрат 2016 року внаслідок включення до витрат сум єдиного внеску задекларованого за 2015 рік, колегія суддів зазначає, що згідно із звітом позивача про суми нарахованого єдиного внеску за 2015 рік, позивачем задекларовано до сплати єдиного внеску в розмірі 6042,46 грн.
Задекларована позивачем сума ЄСВ за 2015 рік сплачена позивачем у такому порядку: 09.10.2015 – 2000 грн, 05.11.2015 – 2000 грн, 30.12.2015 – 1000 грн, 05.02.2016 – 1042,46 грн.   
Позивачем вказані суми ЄСВ віднесені до витрат позивача в тому періоді (2016 рік), у якому вони були сплачені.
Під час встановлення відповідачем завищення ОСОБА_1 на суму 1000 грн внаслідок включення до складу інших витрат сум єдиного внеску у розмірі 7042,46 грн, що більше ніж сума нарахованого єдиного внеску за 2015 рік на 1000 грн, відповідач підрахував усі суми сплати ЄСВ у 2016 році, а саме: 05.02.2016 – 1042,46 грн, 27.10.2016 – 3000 грн, 12.12.2016 – 3000 грн, що підтверджується випискою по рахунку позивача в АКБ "Індустріалбанк" за 12.12.2016.
Водночас, контролюючий орган не врахував призначення платежу по вказаним платіжним документам (ЄСВ за 2015 рік та за 2016 рік).
Стосовно висновків акта про заниження ОСОБА_1 доходу за 2017 рік на суму 3209,57 грн, колегія суддів вказує, що відповідач в таблиці на сторінках 11 та 12 акта перевірки при визначенні сум грошових коштів, що надійшли на р/р позивача і як наслідок податкових зобов`язань за 2017 рік за результатами перевірки допустив помилку, а саме: при визначенні розміру грошових надходжень від ПрАТ "Полтавське ХПП" в акті перевірки вказано 105980, а фактично від цього контрагента надійшло 106380 грн, що підтверджується договором, актом звірки, журналом, ордером та оборотно-сальдовою відомістю; при визначенні розміру грошових надходжень від КП "Галещина" в акті вказано 153800 грн, а фактично від цього контрагента надійшло 148800 грн, що підтверджується договором, актом звірки, журналом, ордером та оборотно-сальдовою відомістю.
Крім того, усі грошові кошти отримані позивачем у 2017 році в розмірі 2828605 грн відображені в книзі обліку доходів та витрат за 2017 рік, декларації ОСОБА_1 за 2017 рік, у бухгалтерській довідці від 14.04.2020 про одержання у 2017 році грошових коштів від покупців, та підтверджуються КОРО та Z-звітами позивача за 2017 рік та банківською випискою по рахунку ОСОБА_1 за 2017 рік.
Також, перевіркою достовірності відображених показників у рядку "усього" граф 5, 6, 7 додатку Ф2 до поданих податкових деклараціях про майновий стан і доходи за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 "вартість документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю" у загальній сумі 2769681 встановлено їх заниження у сумі 24746,53 грн. Згідно з додатком Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 від 07.02.2018 №9298251989 позивачем задекларовано суму витрат, пов`язаних з отриманих доходом у розмірі 2769681, а саме:
- вартість ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції (графа 5) – 2471492 грн;
- витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату (графа 6) – 175680 грн;
- інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг (графа 7) – 101603 грн.
Водночас відповідно до наданих позивачем у ході перевірки первинних документів, вартість документально підтверджених витрат склала 2744934,47 грн, у тому числі: вартість ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції (графа 5) – 2471492,10 грн; витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату (графа 6) – 175680 грн; інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг (графа 7) – 97762,37 грн.
Так, контролюючим органом у рядку "усього" в графі 5 встановлено завищення вартості придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції за 2017 рік на суму 20905,90 грн, внаслідок включення до складу витрат вартості ПММ (бензину марки А-92, А-95, дизпалива, газу скрапленого) у сумі 15073 грн, які платником реалізовано у грудні 2017 року ФОП ОСОБА_2 , ДП "Кременчуцький лісгосп", Ф.Г. "Вітченко", ТОВ "НВК Геологія", які станом на 31.12.2017 покупцями неоплачені та по яким станом на 31.12.2017 у позивача рахується дебіторська заборгованість у сумі 20219,45 грн та вартості скрапленого газу, реалізованого у грудні 2017 року, який неоплачений постачальнику та за який станом на 31.12.2017 рахується заборгованість перед постачальником ТОВ "Кремресурс" на загальну суму 5832,25 грн.
Колегія суддів вважає протиправними  вказані висновки контролюючого органу та зазначає наступне. 
Судовим розглядом встановлено, що 19.12.2017 згідно з видатковою накладною №РН-0000396 від 19.12.2017 та податкової накладної №15 від 19.12.2017, договору №6 від 03.01.2017 ОСОБА_1 придбано у ТОВ "Кремресурс" газу скрапленого у кількості 5331 л на загальну суму без ПДВ 51000 грн, собівартість 1 л складає 9,57 л.
27.11.2017 позивачем закуплено бензину марки А92 у кількості 3020 л на загальну суму без ПДВ 58460 грн, собівартість 1 л складає 19,36 грн (видаткова накладна №РН-0000378 від 27.11.2017).
11.12.2017 позивачем закуплено бензину марки А92 у кількості 2020 л на загальну суму без ПДВ 39188 грн, собівартість 1 л складає 19,40 грн (видаткова накладна №РН-0000388 вид 11.12.2017).
15.12.2017 позивачем закуплено бензину марки А95 у кількості 2020 л на загальну суму без ПДВ 41580 грн собівартість 1 л складає 20,584 грн (видаткова накладна №РН-0000390 від 15.12.2017).
11.12.2017 позивачем закуплено бензину марки А92 у кількості 2020 л на загальну суму без ПДВ 39188 грн, собівартість 1 л складає 19,40 грн (видаткова накладна №РН-0000388 вид 11.12.2017).
19.12.2017 позивачем закуплено газу скрапленого у кількості 5331 л на загальну суму без ПДВ 51000 грн, собівартість 1 л складає 9,57 грн (видаткова накладна №РН-0000396 вид 11.12.2017).
11.12.2017 позивачем закуплено бензину марки А92 у кількості 2020 л на загальну суму без ПДВ 39188 грн, собівартість 1 л складає 19,40 грн (видаткова накладна №РН-0000388 вид 11.12.2017).
19.12.2017 позивачем закуплено газу скрапленого у кількості 5331 л на загальну суму без ПДВ 51000 грн, собівартість складає 9,57 грн (видаткова накладна №РН-0000396 вид 11.12.2017).
Колегія суддів звертає увагу на визначення відповідачем розміру завищення витрат по взаємовідносинам із ФОП ОСОБА_2 , ДП "Кременчуцький лісгосп", Ф.Г. "Вітченко", ТОВ "НВК Геологія": замість врахування усіх первинних бухгалтерських документів по взаємовідносинам із цими контрагентами, контролюючий орган бере до уваги останні у звітному періоді податкові накладні за грудень 2017 року, за якими визначає собівартість ПММ неоплачених зазначеними контрагентами станом на 31.12.2017.
Так само і при визначенні розміру завищення витрат по взаємовідносинах з ТОВ "Кремресурс", замість врахування усіх первинних бухгалтерських документів по взаємовідносинам із цими контрагентами, контролюючий орган бере до уваги останню у звітному періоді податкову накладну за грудень 2017 року, за якою визначає собівартість скрапленого газу неоплаченого станом на 31.12.2017.
Водночас, відповідачем не зазначено в акті перевірки, відносно яких конкретних накладних (та відповідних сум) ним було визначено ТМЦ, які не оплачені контрагентами чи позивачем у своїй господарській діяльності.
На підтвердження знаходження ТМЦ на залишках позивачем надано до суду акти інвентаризації в розрізі кожного виду товару за періоди, що перевірялися.
Доказів, що під час проведення документальної перевірки відповідач робив інвентаризацію залишків ТМЦ, які знаходилися у позивача на складі, відповідачем до суду не надано.
Враховуючи вказане вище, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що твердження контролюючого органу щодо завищення витрат по взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_2 , ДП "Кременчуцький лісгосп", Ф.Г. "Вітченко", ТОВ "НВК Геологія", ТОВ "Кремресурс" спростовані наданими позивачем інвентаризаційними відомостями, а також з урахуванням того, що відповідачем не конкретизовано в акті перевірки, відносно яких саме накладних (та конкретних сум) ним було визначено пально-мастильні матеріали, які не оплачені ФОП ОСОБА_2 , ДП "Кременчуцький лісгосп", Ф.Г. "Вітченко", ТОВ "НВК Геологія" та скраплений газ, який начебто не оплачений позивачем.
Крім того, проведеною перевіркою правомірності відображених показників у рядку "усього" по графі 7 (інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг) додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за період 01.01.2017 по 31.12.2017 у загальній сумі 101603 грн встановлено їх завищення на суму 3840,63 грн внаслідок невключення до складу витрат вартості послуг страхування у розмірі 2340,90 грн (згідно з договором страхування від 25.11.2015 серія ОПН №038/0015302, укладеного з ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія", сплачених на підставі рахунку №038/00170040 від 20.02.2017) та включення до складу інших витрат сум єдиного внеску у розмірі 12092,26 грн, що більше ніж сума нарахованого єдиного внеску за 2016 рік на 1499,73 грн.
За висновками податкового органу оплата послуг страхування не відноситься до витрат, передбачених підпунктом 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України.
Відповідно до підпункту 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Порядком і правилами проведення обов`язкового страхування цивільної відповідальності суб`єктів господарювання за шкоду, яка може бути заподіяна пожежами та аваріями на об`єктах підвищеної небезпеки, включаючи пожежовибухонебезпечні об`єкти та об`єкти, господарська діяльність на яких може призвести до аварій екологічного і санітарно-епідеміологічного характеру затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.11.2002 №1788 передбачено обов`язок укладення договору страхування.
Отже, суб`єкт господарювання, що провадить діяльність, пов`язану з торгівлею паливно-мастильними матеріалами, зобов`язаний понести відповідні витрати на укладення договорів страхування і ці необхідність цих витрат пов`язана з характером господарської діяльності відповідного платника.
Тому витрати на договори страхування, цілком підпадають під визначення інших витрат, пов`язаних із отриманням доходу, передбачених підпунктом 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, перелік яких, до того ж, не є вичерпним.
Стосовно висновків акта про заниження ОСОБА_1 доходу за 2018 рік на суму 16168,16 грн колегія суддів зазначає, що розмір грошових коштів, отриманих ОСОБА_1 від продажу ПММ складає 5994477,67 грн, що підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_1 у Полтавському ГРУ ПАТ КБ "Приватбанк" за період з 01.01.2018 по 31.12.2018, витягом з книги обліку доходів і витрат за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 та податковою декларацією про майновий стан і доходи за 2018 рік з додатком Ф2 та квитанцією.
Додатково до банківської виписки за 2018 рік позивачем надано до суду копію КОРО із Z-звітами ОСОБА_1 за 2018 рік, бухгалтерську довідку від 17.04.2020 про розмір грошових коштів одержаних позивачем від продажу нафтопродуктів у 2018 році.
Щодо висновків контролюючого органу про завищення позивачем витрат 2018 року на суму 21881,46 грн по причині включення до витрат 2018 року собівартості ПММ, реалізованих у грудні 2018 року ФОП ОСОБА_2 , ДП "Кременчуцьке лісове господарство", Ф.Г. "Вітченко", ПрАТ "Полтавське ХПП" і неоплачених станом 31.12.2018, колегія суддів зазначає наступне.
29.11.2018 позивачем закуплено газу скрапленого у кількості 3598 л на загальну суму без ПДВ 35184 грн, собівартість 1 л складає 9,78 грн (видаткова накладна №РН-0000316 від 29.11.2018).
30.11.2018 позивачем закуплено дизпалива у кількості 2020 л на загальну суму без ПДВ 42570 грн, собівартість 1 л складає 21,07 грн (видаткова накладна №РН-0000317 від 30.11.2018).
12.12.2018 позивачем закуплено газу скрапленого у кількості 3596 л на загальну суму без ПДВ 29000 грн, собівартість 1 л складає 8,06 грн (видаткова накладна №38410 від 12.12.2018).
14.12.2018 позивачем закуплено бензину марки А92 у кількості 3020 л на загальну суму без ПДВ 52725 грн, собівартість 1 л складає 17,46 грн (видаткова накладна №РН-0000325 від 14.12.2018).          
26.12.2018 позивачем закуплено газу скрапленого у кількості 5369 л на загальну суму без ПДВ 42500 грн, собівартість 1 л складає 7,92 грн (видаткова накладна №39946 від 26.12.2018).
Колегія суддів зазначає, що на визначення відповідачем розміру завищення витрат по взаємовідносинам із ФОП ОСОБА_2 , ДП "Кременчуцьке лісове господарство", Ф.Г. "Вітченко", ПрАТ "Полтавське ХПП", замість врахування усіх первинних бухгалтерських документів по взаємовідносинам із цими контрагентами, контролюючий орган бере до уваги останні у звітному періоді податкові накладні за листопад, грудень 2018 року, за якими визначає собівартість ПММ неоплачених зазначеними контрагентами станом на 31.12.2018.
Водночас, відповідачем не зазначено в акті перевірки, в порушення вимог порядку заповнення акта перевірки, відносно яких конкретних накладних (та відповідних сум) ним було визначено ТМЦ, які не оплачені контрагентами чи позивачем у своїй господарській діяльності.
На підтвердження знаходження ТМЦ на залишках позивачем надано до суду акти інвентаризації в розрізі кожного виду товару за періоди, що перевірялися.
Доказів, що під час проведення документальної перевірки відповідач робив інвентаризацію залишків ТМЦ, які знаходилися у позивача на складі, відповідачем до суду не надано.
Таким чином, висновки контролюючого органу щодо завищення витрат по взаємовідносинах із ФОП ОСОБА_2 , ДП "Кременчуцьке лісове господарство", Ф.Г. "Вітченко", ПрАТ "Полтавське ХПП" спростованими наданими позивачем інвентаризаційними відомостями, а також з урахуванням того, що відповідачем не конкретизовано ні в акті перевірки, ані під час судового розгляду справи, відносно яких саме накладних (та конкретних сум) ним було визначено ТМЦ, які не оплачені ФОП ОСОБА_2 , ДП "Кременчуцьке лісове господарство", Ф.Г. "Вітченко", ПрАТ "Полтавське ХПП".
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0002263305 від 17.02.2020 року про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування в сумі 39634,93 грн, в тому числі за податковими зобов`язаннями 31707,94 грн та за штрафними санкціями 7926,99 грн є такими, що підлягають задоволенню.
Також, колегія суддів вважає протиправним податкове повідомлення-рішення №0002253305 від 17.02.2020 про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 3302,92 грн, в тому числі за податковими зобов`язаннями 2642,33 грн та за штрафними санкціями 660,59 грн, оскільки вказане рішення є похідним від визнаного судовим розглядом протиправним податкове повідомлення-рішення №0002263305 від 17.02.2020 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування в сумі 39634,93 грн, в тому числі за податковими зобов`язаннями 31707,94 грн та за штрафними санкціями 7926,99 грн.          
Надаючи правову оцінку правомірності винесення контролюючим органом податкових повідомлень-рішень №0002243305 від 17.02.2020 року про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 21666,25 грн, в тому числі за податковими зобов`язаннями 17333 грн та за штрафними санкціями 4333,25 грн та №0002303305 від 17.02.2020 року про застосування штрафу за платежем податок на додану вартість в сумі 8666,50 грн, колегія суддів зазначає наступне.
Проведеною перевіркою правомірності відображених показників у рядку "усього" по графі 7 (інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг) додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан та доходи за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 у загальній сумі 302354, 39 грн на підставі таких документів: банківські виписки, чеки, видаткові накладні, акти виконаних робіт та ін. податковим органом встановлено їх завищення на загальну суму 86666,67 грн по причині включення їх до складу вартості послуг з поточного ремонту, наданих ПП "Поло-інвестбуд" згідно з договором №3/09-18 від 03.09.2018, що не підтверджені первинними бухгалтерськими документами та використання яких не підтверджено в господарській діяльності платника.
Колегія суддів вважає необґрунтованими вказані висновки контролюючого органу та зазначає наступне.
Матеріалами справи підтверджено у належний спосіб та належними документами здійснення платником витрат з поточного ремонту: позивачем долучено договір про надання послуг з поточного ремонту з додатками, копії актів приймання виконаних будівельних робіт за 21.12.2018, у тому числі актів приймання форми КБ-2в, податкової накладної, реєстру виданих та отриманих податкових накладних за грудень 2018 року, платіжних доручень та виписок по рахунку ОСОБА_1 в банківській установі.
Вартість вказаних послуг на підставі підпункту 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України правомірно була віднесена позивачем до витрат 2018 року.
На користь твердження податкового органу про завищення податкового кредиту на відповідну суму, відповідачем було висунуто аргумент про неможливість одночасно з проведенням ремонтних робіт здійснювати господарську діяльність з відпуску пального через відповідну АЗС.
Вказаний довід є необґрунтованим, оскільки відповідач у жоден спосіб не пояснив, яким чином під час перевірки встановлено неможливість роботи відповідної АЗС. За поясненням позивача, проведення ремонту огорожі та операторної не позбавляло працівників ФОП ОСОБА_1 можливості здійснювати відпуск ПММ через АЗС. Це твердження позивача податковий орган не спростував у жоден спосіб.
Таким чином, висновки про непідтвердженість відповідних сум податкового кредиту первинними документами спростовані позивачем шляхом надання відповідних документів, а висновки відповідача про неможливість одночасного ремонту і діяльності АЗС є недоведене належними доказами припущення.
Відтак, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що господарські операції ОСОБА_1 з ПП "Поло-інвестбуд" підтверджені належним чином оформленими первинними документами, відображеними у бухгалтерському обліку, а придбані у цього підприємства послуги та ТМЦ у повному обсязі використані позивачем у своїй господарській діяльності.
З урахуванням вказаного вище, позовні вимоги у частині визнання протиправним та скасування №0002243305 від 17.02.2020 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 21666,25 грн, в тому числі за податковими зобов`язаннями 17333 грн та за штрафними санкціями 4333,25 грн та №0002303305 від 17.02.2020 про застосування штрафу за платежем податок на додану вартість в сумі 8666,50 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Стосовно позовних вимог в частині скасування вимоги №Ф-2140-10/3454 від 07.04.2020 про сплату боргу з єдиного внеску в розмірі 51974,27 грн., в тому числі 41083,87 грн – недоїмка та 10890,40 грн – штраф, колегія суддів зазначає наступне.
За доводами відповідача Управлінням податків та зборів з фізичних осіб 26.05.2020 виключено з інтегрованої картки платника податків донараховані суми єдиного внеску в зв`язку з надходженням ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 у справі №440/2412/20 та у зв`язку з чим станом на 30.06.2020 заборгованість з єдиного внеску в ІКП відповідно до вимоги №Ф-2140-10/3454 від 07.04.2020 про сплату боргу з єдиного внеску в розмірі 51974,27 грн відсутня.
Проте, відповідач не спростовує, а навпаки підтверджує помилковість нарахування суми єдиного внеску в розмірі 51974,27 грн.
Водночас доказів на підтвердження виключення з ІКП помилково донарахованої суми єдиного внеску відповідачем до суду не надано.
Отже, з метою належного захисту порушених в спірних правовідносинах прав позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання протиправною та скасувати вимоги №Ф-2140-10/3454 від 07.04.2020 про сплату боргу з єдиного внеску в розмірі 51974,27 грн., в тому числі 41083,87 грн – недоїмка та 10890,40 грн – штраф.
Стосовно здійсненого судом першої інстанції розподілу судових витрат за результатами розгляду справи, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як свідчать матеріали справи, позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 1772,63 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 22.04.2020 №603, від 29.04.2020 №612, від 07.05.2020 №623, відтак сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1772,63 грн належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу надану під час розгляду справи в суді першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Тобто, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
На підтвердження розміру понесених судових витрат на правничу допомогу позивачем надані копії: договору про надання правової (правничої) допомоги від 11.02.2020 №11/20, ордеру на надання правової допомоги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, розрахунку вартості правової (правничої) допомоги від 11.02.2020, рахунка-фактури від 21.04.2020 №03/20/4, платіжних доручень від 22.04.2020 №604, від 24.04.2020 №606, від 27.04.2020 №1460, від 06.05.2020 №618, від 06.05.2020 №618, акта прийому-передачі наданих послуг від 01.07.2020 №11/20/4, розрахунку вартості правової (правничої) допомоги від 29.07.2020, рахунка-фактури від 29.07.2020 №11/20/5, платіжного доручення від 04.08.2020 №30028, акта прийому-передачі від 05.08.2020, розрахунку вартості правової (правничої) допомоги від 13.08.2020, рахунка-фактури від 13.08.2020 №11/20/6, платіжного доручення від 18.08.2020 №30039, акта прийому-передачі від 20.08.2020.
Проаналізувавши надані суду першої інстанції докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в системному зв`язку з кількістю та якістю виконаних адвокатом робіт, наданих послуг, підготовлених та поданих суду першої інстанції письмових матеріалів та доказів, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої, що розмір витрат на правову допомогу є обґрунтованим та співмірним, а тому наявні підстави для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені позивачем витрати на оплату правничої допомоги адвоката в розмірі 15 800 грн.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області  залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.08.2020 по справі №440/2412/20  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		С.С. Рєзнікова	
Судді	   	Л.В. Мельнікова    А.О. Бегунц   	
Повний текст постанови складено  13.03.2024 року