Справа № 461/6291/23                                Головуючий у 1 інстанції: Мироненко Л.Д. 
Провадження № 22-ц/811/2742/23                        Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді: Левика Я.А.,
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,
       секретарка: Псярук О.В.,

за участі в судовому засіданні представника позивачки ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 – ОСОБА_4 , представниці відповідача Виконкому ЛМР – Тарасович О.І., представника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю – Кіндратіва С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова в складі судді Мироненко Л.Д. від 04 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Виконавчого комітету Львівської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 04 серпня 2023 року у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Виконавчого комітету Львівської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – відмовлено. 
Вказану ухвалу оскаржила ОСОБА_1 .
       В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 04 серпня 2023 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду
Зазначає, що у цій справі ОСОБА_1  не перебувала в адміністративних правовідносинах з органом, що видав оскаржувані містобудівні обмеження, не була учасником публічно-правових відносин, що виникли між відповідачами, видані містобудівні умови та обмеження і дозвіл на проведеннябудівельних робіт не стосувалися її. Однак їх видання призвело до порушення цивільних прав, у зв`язку із чим вона звернулася до суду.Цивільний кодекс дозволяє оскаржувати акти індивідуальної дії, якщо ті порушують цивільні права. Метою подання позову ОСОБА_1 є захист її цивільних прав, що виникли внаслідок видачі оскаржуваних документів та проведення будівельних робіт ОСОБА_3 відтак є приватний інтерес і справа належить до юрисдикції загальних судів.
В судове засіданняпозивачка та відповідач не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, зважаючи на те, що такі повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та зважаючи на те, що в судовому засіданні брали участь їх представники. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивачки на підтримання апеляційної скарги, представників відповідачів – в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, апеляційної скарги, відзиву на неї, а також усних та письмових пояснень учасників справи у судах обох інстанцій, – колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на 124, 125 Конституції України,18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», 19, 20 КАС України13 Закону України “Про архітектурну діяльність”,  26 «Про місцеве самоврядування в Україні», 186, 206, 353 ЦПК Українивідмовляючи у відкритті провадження виходив з того, що 03.08.2023 року позивач  ОСОБА_1 звернулась до Галицького районного суду м.Львова з цивільним позовом в якому просила: -визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 03.08.2018р. № 858 «Про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на будівництво гр. ОСОБА_3  багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом на АДРЕСА_1  зі знесенням існуючих будівель»; -скасувати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва на будівництво багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом на АДРЕСА_1  зі знесенням існуючих будівель, затверджені рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 03.08.2018р. № 858; -cкасувати дозвіл на виконання будівельних робіт від 22.12.2018 р. № ЛВ 112183560649, виданий Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові; -зобов`язати ОСОБА_3 знести об`єкт самочинного будівництва, розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 4610136900:04:002:0043 за адресою: АДРЕСА_2 . Постановляючи ухвалу суд виходив з того, що на переконання суду, спір у цій справі є адміністративно-правовим, належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та не підлягає розгляду в порядку цивільного. Отже, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 , оскільки подана позовна заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають, обставини, які суд вважав встановленими – не доведені, а тому судове рішення підлягає скасуванню.
03.08.2023 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 , Виконавчого комітету Львівської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, в якому просила:
- визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 03.08.2018р. № 858 «Про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на будівництво гр. ОСОБА_3 багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом на АДРЕСА_1 зі знесенням існуючих будівель»;
- скасувати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва на будівництво багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом на АДРЕСА_1 зі знесенням існуючих будівель, затверджені рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 03.08.2018р. № 858;
- скасувати дозвіл на виконання будівельних робіт від 22.12.2018 р. № ЛВ 112183560649, виданий Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові;
- зобов`язати ОСОБА_3 знести об`єкт самочинного будівництва, розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 4610136900:04:002:0043 за адресою: АДРЕСА_2 .
В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником житлового будинку та земельної ділянки, розташованої у  АДРЕСА_3  (Свідоцтво про право власності на будинок від 27.06.2006р., державний акт на право власності на земельну ділянку від 12.03.2007р).  ОСОБА_3  є власником земельної ділянки за адресою:  АДРЕСА_2 , площа: 0.1 (га), кадастровий номер: 4610136900:04:002:0043, що підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 18.07.2018р. архітектурно-містобудівна рада розглядала містобудівний розрахунок нового будівництва багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом по АДРЕСА_1  (із знесеннями існуючих будівель) у м. Львові, що підтверджується протоколом засідання №11 від 18.07.2018р. За результатами голосування 6 членів ради проголосували «За», 7 - «Проти», 5 - «Утрималися». 03.08.2018р. рішенням № 858 Львівської міської ради затверджені містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва на будівництво житлового будинку з підземним паркінгом на  АДРЕСА_1  зі знесенням існуючих будівель (далі - містобудівні умови та обмеження). 22.12.2018р. Інспекція державного архітектурного-будівельного контролю у м. Львові видала  ОСОБА_3  дозвіл на виконання будівельних робіт № ЛВ 112183560649. Місце розташування об`єкта будівництва: Гординських 15-А, м. Львів, Львівська область, 79057. На земельній ділянці кадастровий номер: 4610136900:04:002:0043, яка розташована за адресою:  АДРЕСА_2  в безпосередній близькості до її житлового будинку АДРЕСА_3  були розпочаті будівельні роботи. Внаслідок виконання цих будівельних робіт, мій будинок зазнав фізичних руйнувань та дефектів у вигляді тріщин у несучих та огороджувальних конструкціях будинку, а саме: тріщини в огороджувальних конструкціях (тинькування стін зовні, листи гіпсокартону в середині) температурно-усадочні; тріщини на поверхні ґрунту та вимощення в подвір`ї та в конструкціях паркану; тріщини в деформаційних швах; тріщини в стінах, підлозі та перекриттях. Внаслідок здійснення такого будівництва була завдана шкода житловому будинку АДРЕСА_3 власницею котрого є ОСОБА_1 . Це підтверджується висновками експертів за результатами проведення будівельно-технічного дослідження від 22.08.2022р. №137/22. Таким чином, були порушені і надалі порушуються мої права як власника житлового будинку. Зазначає, що спірні правовідносини у даній справі пов`язані з необхідністю захисту цивільних прав позивача, як власника житлового будинку у АДРЕСА_3 , в тому числі на безпечне володіння та користування нерухомим майном. Відповідний спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.
За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
Судова юрисдикція – це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства – цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.
За змістом статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.
Згідно із п.1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.
Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення – публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.
Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Одним із критеріїв розмежування справ цивільної й адміністративної юрисдикції є суб`єктний критерій.
Вказане відповідає також правовим позиціям Верховного Суду, викладених у постановах від 05.09.2019 року у справі №686/6775/18 та від 05.06.2019 року у справі №686/23445/17.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власницею житлового будинку та земельної ділянки, розташованої у АДРЕСА_3 .
Як вбачається із позовної заяви, апеляційної скарги та пояснень представника позивачки, вона, як власниця будинку звернулася в суд з даним позовом з метою припинення дій, що спричиняють пошкодження та руйнування її будинку. Тобто позов поданий на захист її майнових прав, особистих немайнових прав та законних інтересів, зокрема, і як власниці нерухомого майна.
Зважаючи на вказане, даний спір за своєю суттю, характером правовідносин, суб`єктним складом сторін, підставами та предметом позову, спільна вимога якого пред`явлена до органу місцевого самоврядування та юридичної особи, є приватно-правовим і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Позивачка фактично ініціювала даний судовий спір з відповідачами на захист свого права власності та інших пов`язаних з ним прав та інтересів. 
Скасування рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 03.08.2018р. № 858 «Про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на будівництво гр. ОСОБА_3 багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом на АДРЕСА_1 зі знесенням існуючих будівель»; самих містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на будівництво багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом на АДРЕСА_1 зі знесенням існуючих будівель; дозволу на виконання будівельних робіт є одним із необхідних елементів вищезазначеного спору, спрямованого на захист майнових прав позивачки та передумовою для захисту її прав та законних інтересів, за захистом яких вона звернулася до суду.
Тому доводи апеляційної скарги слід визнати частково обґрунтованими та саму скаргу слід задовольнити частково.
Оскаржувану ж ухвалу слід скасувати з направленням справи для вирішення питання про відкриття провадження до суду першої інстанції, а не для продовження розгляду, оскільки такий розгляд не був розпочатий.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, - 

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 04 серпня 2023 року – скасувати.
Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Виконавчого комітету Львівської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії направити до Галицького районного суду м.Львова длявирішення питання про відкриття провадження у справі.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 06 березня 2024 року.

Головуючий :                  Я.А. Левик

        Судді:                 Н.П. Крайник 

                                М.М. Шандра