КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 755/5483/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4573/2024
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
17 січня 2024 року                                                                                                   м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,
за участю секретаря судового засідання Гижицької Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Толмачової Олександри Юріївни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2023 року про забезпечення позову у складі судді Катющенко В.П., 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стрельченко Олена Володимирівна про розірвання спадкового договору та виселення,-
 
В С Т А Н О В И В :
 
У березні 2021 року ОСОБА_2 , звернувся у суд із позовом до ОСОБА_1 про розірвання спадкового договору, в якому просив: розірвати спадковий договір укладений 26 листопада 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який завірений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. та зареєстровано в реєстрі нотаріуса за № 7816; виселити ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 . 
 
28 червня 2023 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява представника правонаступника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про забезпечення позову.
 
Заява обґрунтована тим, що стороні позивача з інформаційної довідки 329716170, стало відомо, що право власності на спірну квартиру було переоформлено на відповідачку, яка в свою чергу відчужила частину спірної квартири на користь своєї дитини. Такий перебіг подій, на думку сторони позивача, може ускладнити виконання судового рішення або його унеможливити
 
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2023 року заяву представника правонаступника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про забезпечення позову - задоволено. Вжито заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .
 
В апеляційній скарзі адвокат Толмачова О.Ю. в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви представника правонаступника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про забезпечення позову відмовити.
 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції було проігноровано, що заява про забезпечення позову від 28 червня 2023 року подана без дотримання вимоги п. 2, ч. 1, ст. 151 ЦПК України, оскільки в ній не було вказано реєстраційний номер облікової картки платника податків ОСОБА_3 .
 
Скаржниця вказує, що в заяві про забезпечення позову представник правонаступника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить суд накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 як на спірне нерухоме майно, однак не зазначає ціну позову, чим не дотримано вимоги п. 5 ч. 1 ст. 151 ЦПК України.
 
Крім того, при задоволенні заяви про забезпечення позову судом першої інстанції не було враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. (зокрема у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2021 року у справі №755/5333/20, провадження №61-17180св20; постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі №759/9585/20, від 05 лютого 2020 року у справі № 759/13257/19, від 12 травня 2021 року у справі №369/7695/20).
 
Вказано, що суд першої інстанції не зважив, що в заяві відсутнє будь-яке обґрунтування необхідності забезпечення позову, обґрунтування виду заходу забезпечення позову, а також ненадані докази з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
 
Зазначає, що фактично по немайновому спору суд вжив заходи забезпечення позову майнового характеру та порушив права малолітньої особи - ОСОБА_5 , який не був залучений до участі в даній судовій справі.
 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2023 року залишити без змін. 
 
Третя особа в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася судом у встановленому законом порядку, тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе слухати справу за їх відсутності.
 
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її представниці адвоката Толмачової О.Ю., які просила апеляційну скаргу задовольнити, ОСОБА_3 та її представника адвоката Сірика В.В., які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, вважає ухвалу районного суду такою, що не підлягає скасуванню з огляду на наступне.
 
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Таким вимогам ухвала районного суду відповідає в повній мірі.
 
Так, предметом позову в цій справі є спадковий договір від 26.11.2019 укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який позивач просив розірвати та виселити відповідачку з кв. АДРЕСА_1 , власником, якої є останній.
 
Отже, позивач оскаржуючи вказаний договір мав намір усунути перешкоди в користуванні спірною квартирою.
 
Крім того, зі справи установлено, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.03.2023 у зв`язку зі смертю, 28.02.2022 ОСОБА_2 у справі замінено сторону позивача на правонаступника ОСОБА_3 (а.с. 28-30 т.3).
 
 Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
 
Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
 
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.
 
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».
 
Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі                   № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову бути домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
 
Необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.
 
Забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ`я сторін. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.
 
Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.
 
З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду в подальшому та ускладнити ефективний захист і поновлення порушеного права власності позивачки на вищевказане житлове приміщення у разі задоволення заявлених по справі позовних вимог.
 
Так, скаржник вказує на відсутність належного доказу сплати судового збору, проте такий довід є безпідставним, оскільки попередня заява про забезпечення позову була повернута, а отже не розглянута по суті, тому повторне подання квитанції для розгляду нової заяви не є перешкодою доступу до правосуддя й порушень норм процесуального закону колегія суддів не убачає, районний суд підставно прийняв та розглянув заяву позивачки.
 
Безпідставними є доводи представника відповідачки про порушення прав малолітньої особи - ОСОБА_5 , який не був залучений до участі в даній судовій справі, оскільки частку спірного майна відповідачка відчужила уже в процесі судового розгляду справи на свого неповнолітнього сина, що може ускладнити відновлення майнового права позивача. 
 
До того ж ОСОБА_6 , являючись учасником розгляду справи, одночасно є законним представником ОСОБА_5 , на користь якого розпорядилася власністю в період  перебування  справи в суді, що виключає правові підстави  для висновків  про  порушення оскаржуваною ухвалою прав малолітнього.
 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції.
 
Згідно  положень  ст. 375 ЦПК України  суд  апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення  без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.
 
Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.
 
Таким чином, дослідивши заяву позивачки про вжиття заходів забезпечення позову, фактичні обставини справи, виходячи із співмірності таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, колегія суддів погоджується з обґрунтованими висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.
 
Викладені в апеляційній скарзі доводи про незгоду з висновками суду першої інстанцій не підтвердилися під час розгляду апеляційної скарги.
 
Відповідно до п. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
 
Згідно положень ст. 375  ЦПК  України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення  з додержанням  норм  матеріального  і процесуального  права.
Отже, апеляційний суд констатує, що оскаржуване судове рішення ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити  без змін.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу адвоката Толмачової Олександри Юріївни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2023 року залишити без змін.
 
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено 23 січня 2024 року.
 
Суддя-доповідач:

Судді: