УХВАЛА

15 січня 2024 року 
м. Київ

справа №120/2996/22
адміністративне провадження № К/990/38132/23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Соколова В.М., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06 червня 2022 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2022 року у справі №120/2996/22 за позовом ОСОБА_1 до голови Тульчинської міської ради та державного реєстратора відділу з питань надання адміністративних послуг та державної реєстрації Центру надання адміністративних послуг Тульчинської міської ради Поліщук Оксани Анатоліївни про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом, у якому просив:
- визнати протиправними дії голови Тульчинської міської ради щодо неналежного розгляду його скарги від 10 січня 2022 року та зобов`язати відповідача повторно розглянути його скаргу від 10 січня 2022 року;
- визнати протиправними дії державного реєстратора відділу з питань надання адміністративних послуг та державної реєстрації Центру надання адміністративних послуг Тульчинської міської ради Поліщук Оксани Анатоліївни щодо неправильного застосування статті 14 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" та зобов`язати відповідача повернути йому належним чином засвідчену копію довіреності від 22 грудня 2021 року, яка зареєстрована в реєстрі за № 2-2033.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 06 червня 2022 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2022 року, у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із оскаржуваними судовими рішеннями, позивач звернувся до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 04 грудня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху, з підстав недотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Заявникові надано строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання до суду касаційної інстанції уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини 4 статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України; копії касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи; документу про доплату судового збору в установленому законом розмірі; клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження із наданням відповідних доказів поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження (конверта з відбитками та штрихкодовими ідентифікаторами установи поштового зв`язку, довідки відділення поштового зв`язку тощо).
29 грудня 2023 року на виконання ухвали про залишення без руху надійшло клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, мотивоване тим, що попередньо подані касаційні скарги ухвалами Верховного Суду від 30 грудня 2022 року, від 30 січня 2023 року, від 02 березня 2023 року, від 05 квітня 2023 року, від 22 травня 2023 року, від 26 червня 2023 року, від 22 липня 2023 року та від 12 жовтня 2023 року повернуто скаржнику. Враховуючи зазначене просить поновити строк на касаційне оскарження.
Оцінюючи наведені скаржником обставини та обґрунтування причин пропуску строку, колегія суддів виходить з того, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
Наведеною процесуальною нормою чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку касаційного оскарження, а також належного оформлення касаційної скарги. Для цього особа, зацікавлена у поданні касаційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Приведення касаційної скарги у відповідність з вимогами КАС України в частині як належного оформлення касаційної скарги так і належного викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, є процесуальним обов`язком сторони, яка не погоджується з судовими рішеннями, і для його виконання процесуальний закон встановлює достатній строк - тридцять днів з дня складення повного тексту оскаржуваного судового рішення (з дня отримання копії судового рішення).
Суд вже зазначав, що право на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини восьмої статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.
Звернення із цією касаційною скаргою є дев`ятим, а підставою для повернення попередніх касаційних скарг стало недотримання саме скаржником вимог статей 328 і 330 КАС України щодо належного викладення підстав та оформлення касаційної скарги.
В обґрунтування поважності причин пропуску строку касатор висловлює незгоду із вище переліченими ухвалами Верховного Суду в частині підстав повернення попередньо поданих касаційних скарг.
Проте, Верховний Суд не має повноважень надавати оцінку ухвалам Верховного Суду від 30 грудня 2022 року, від 30 січня 2023 року, від 02 березня 2023 року, від 05 квітня 2023 року, від 22 травня 2023 року, від 26 червня 2023 року, від 22 липня 2023 року та від 12 жовтня 2023 року, якими попередні касаційні скарги було повернуто скаржник щодо визначених Судом підстав для їх повернення.
Водночас варто зауважити, що ухвалою Верховного Суду від 04 вересня 2023 року касатору було надано можливість усунути недоліки касаційної скарги в частині належного викладення підстав касаційного оскарження, а також в частині обґрунтування підстав для поновлення строку на касаційне оскарження.
Ухвалою від 12 жовтня 2023 року Суд задовольнив клопотання позивача про поновлення строку та поновив строк на касаційне оскарження судових рішень у цій справі.
Проте, скаржник так і не усунув недоліки касаційної скарг в частині належного викладення підстав касаційного оскарження судових рішень, що слугувало підставою для повернення касаційної скарги на підставі частини другої статті 332 КАС України.
У клопотанні про поновлення строку, поданому на виконання вимог ухвали від 04 грудня 2023 року касатор так і не обґрунтовує наявності об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, як слугували перешкодою чи утруднили своєчасне звернення із цією касаційною скаргою до суду.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Водночас обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулася до суду.
Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.
Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.
Суд повторно звертає увагу скаржника, що за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку здійснюється судом у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на звернення до суду.
Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин їх недотримання - вони повинні бути поважними, реальними або, непереборними і об`єктивно нездоланними на час перебігу строків звернення до суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі № 9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.
Невиконання відповідачем вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.
КАС України не встановлює строку для повторного звернення із касаційною скаргою колегія суддів звертає увагу, що це не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків встановлених для цього, а у Суду - обов`язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більш за відсутності поважних причин.
Верховний Суд звертає увагу скаржника, що, вирішуючи питання поновлення строку касаційного оскарження, суд оцінює дотримання строків звернення до суду не тільки на час подачі первісної касаційної скарги, а й з врахуванням усього проміжку часу до постановлення відповідної ухвали про поновлення або відмову у поновленні таких строків. Суд також враховує тривалість пропущеного строку, який становить близько 13 місяців з часу ухвалення оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції. 
Верховний Суд звертає увагу, що залишаючи ухвалою від 04 грудня 2023 року касаційну скаргу без руху, скаржнику було зазначено про необхідність зазначення обґрунтування підстав касаційного оскарження, визначених у частині 4 статті 328 КАС України.
В уточненій касаційній скарзі скаржник, висловлюючи незгоду із ухвалою від 04 грудня 2023 року, вказує, що КАС України містить вказівку лише на необхідність вказати цей пункт та не містить обов`язку скаржника його обґрунтовувати, у зв`язку із чим відмовляє у виконані ухвали в цій частині.
Водночас, Суд повторно зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) необхідним є не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права; підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.),
Зі змісту пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України слідує, що вказана підстава спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню адміністративними судами під час вирішення спору.
Тож, саме по собі посилання на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.
Отже, скаржником не виконанні вимоги ухвали від 04 грудня 2023 року в частині необхідності зазначення обґрунтування підстав касаційного оскарження, визначених у частині 4 статті 328 КАС України.
Беручи до уваги наведене, зазначену скаржником причину пропуску строку на касаційне оскарження не можна вважати поважною, тобто такою, що не залежала від волевиявлення особи, яка оскаржує судове рішення, і пов`язана з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Вирішуючи питання поновлення строку на касаційне оскарження, Суд враховує, що підставою для повернення скаржнику попередньої поданої касаційної скарги ухвалою від 12 жовтня 2023 року слугували обставини неусунення ОСОБА_1 її недоліків в частині належного обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень за пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Своєю чергою, відповідно до приписів КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно форми, змісту касаційної скарги, в тому числі в частині обґрунтування підстав касаційного оскарження, визначених у частині 4 статті 328 КАС України.
Крім того, ця справа була розглянута судами попередніх інстанцій за правилами спрощеного позовного провадження, що вимагає наведення скаржником обґрунтувань щодо наявності одного з виключних випадків, визначених підпунктами "а-г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, для перегляду судом касаційної інстанції судових рішень.
Так, пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".
Учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.
Отже, обов`язок доведення наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, покладається на скаржника.
Разом із тим, касаційна скарга не містить обґрунтувань щодо наявності одного з випадків визначених підпунктами "а-г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
За наведених обставин справи, відмови скаржника від виконання ухвали Суду від 04 грудня 2023 року в частині наведення належних обґрунтувань підстав касаційного оскарження судових рішень, відсутності непереборних обставин, пов`язаних із дійсними істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне вчинення процесуальних дій та свідчили б про поважність причин пропущеного строку, колегія суддів доходить до висновку про відсутність підстав для поновлення скаржнику пропущеного строку на касаційне оскарження.
За змістом пункту 4 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.
Враховуючи вищевикладене, відсутність відповідних доказів щодо поважності підстав пропуску строку на касаційне оскарження, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для застосування пункту 4 частини першої статті 333 КАС України за наслідками розгляду заяви скаржника щодо усунення недоліків касаційної скарги. 
Керуючись пунктом 4 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06 червня 2022 року та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2022 року у справі №120/2996/22.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06 червня 2022 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2022 року у справі №120/2996/22.
Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді	Л.О. Єресько  А.Г. Загороднюк 	
                                                                                        В.М. Соколов