Постанова
Іменем України
 
08 січня 2024 року
м. Київ
 
справа № 361/2740/19
провадження № 61-7916св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В., 
 
учасники справи:
позивач (за первісним позовом) -  ОСОБА_1 ,
відповідач (за первісним позовом) -  ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_3 ,
третя особа - Броварська районна державна нотаріальна контора,
 
позивач (за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_3 ,
відповідач (за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , на постанову Київського апеляційного суду від 27 липня 2022 року у складі колегії суддів:  Шебуєвої В. А.,  Мельника Я. С., Гуля В. В.,
 
у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , третя особа - Броварська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування, та зустрічним позовом ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування.
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , третя особа - Броварська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування. 
 
Первісний позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5  є дітьми ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Маючи намір прийняти спадщину після смерті свого батька, 25 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Броварської районної державної нотаріальної контори, де йому стало відомо, що за три дні до своєї смерті його батько залишив заповіт на все своє майно дочці ОСОБА_7 . 
 
У 2017 році він звернувся до суду із позовом про визнання зазначеного заповіту нікчемним, але в подальшому залишив позов без розгляду у зв`язку із відмовою ОСОБА_4  від прийняття спадщини за заповітом. ОСОБА_2 відмовилась від прийняття спадщини за законом на користь своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_3 
 
22 березня 2019 року державний нотаріус Броварської районної державної нотаріальної контори відмовив у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке належало батькові, у зв`язку із відсутністю документів, що посвідчують право власності за померлим ОСОБА_6 , про що було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. 
 
Відповідно до вказаного, ОСОБА_1 (з урахуванням уточнених позовних вимог) просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування на майно, що залишилося після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 :
- 1/2 частину будинку на АДРЕСА_1 ; 
- 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,13 га для ведення особистого селянського господарства на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3221284001:01:036:0027; 
- 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3221284001:01:019:0028; 
- 1/2 частину будинку з відповідними надвірними будівлями на АДРЕСА_2 ;
- 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель на АДРЕСА_2 , кадастровий номер 322128801:01:035:0024; 
- 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,0950 га для ведення особистого селянського господарства на АДРЕСА_2 , кадастровий номер 322128801:01:035:0025.
 
У червні 2019 року ОСОБА_5 , яка діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_8 , звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування. 
 
Зустрічний позов мотивовано тим, що ОСОБА_5 була єдиним спадкоємцем за заповітом свого батька ОСОБА_6 18 серпня 2017 року вона відмовилась від прийняття спадщини за заповітом на користь своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_3 (за законом). Спадкоємцем за законом також є її брат ОСОБА_1 . Померлий батько був особою похилого віку, хворів, останнім часом не міг самостійно себе обслуговувати та потребував постійної сторонньої допомоги, не міг вільно самостійно пересуватись. Доглядом за батьком займалась вона. Про безпорадний стан батька ОСОБА_1 було відомо, оскільки батько часто йому телефонував та просив приїхати. Відповідач ОСОБА_1 не приїжджав до батька, не бажав та не намагався надавати батькові матеріальної чи іншої допомоги. ОСОБА_1 міг допомагати хворому батькові, але ігнорував його звернення. 
 
Враховуючи вказане, ОСОБА_5  просила усунути ОСОБА_1 від права на спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 .
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2021 року у складі судді Радзівіл А. Г. в позові ОСОБА_1 відмовлено.
 
Задоволено зустрічний позов ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування.
 
Усунено ОСОБА_1 від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Рішення місцевого суду мотивовано тим, що  ОСОБА_6 дійсно у зв`язку із віком та тяжкістю захворювання перебував у безпорадному стані, потребував сторонньої допомоги, а  ОСОБА_1 мав можливість надавати таку допомогу, допомогти із доглядом та утриманням батька, ухилився від цього, допустив бездіяльність, спрямовану на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю ОСОБА_6 .
 
Також суд виходив із того, що відповідач мав можливість надавати батькові матеріальну допомогу в межах наявних у нього коштів, але таку не надавав навіть у мінімально можливому розмірі.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 27 липня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
 
Скасовано рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2021 року та ухвалено нове судове рішення.
 
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , третя особа - Броварська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування задоволено.
 
Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 на:
 
- 1/2 частину будинку на АДРЕСА_1 ;
 
- 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,13 га для ведення особистого селянського господарства на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3221284001:01:036:0027;
 
- 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3221284001:01:019:0028;
 
- 1/2 частину будинку з відповідними надвірними будівлями на АДРЕСА_2 ;
 
- 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель на АДРЕСА_2 , кадастровий номер 322128801:01:035:0024;
 
- 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,0950 га для ведення особистого селянського господарства на АДРЕСА_2 , кадастровий номер 322128801:01:035:0025.
 
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування відмовлено.
 
Стягнуто з ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_1 950,00 грн судового збору за подання позовної заяви та 1 500,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги, а всього 2 450,00 грн судового збору.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 ухилявся від надання допомоги своєму батьку ОСОБА_6 , а також того, що останній потребував допомоги саме від ОСОБА_1 , але не отримував її.
 
Відтак, у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування за законом від спадщини, яка відкрилась після померлого ОСОБА_6 .
 
Відповідно, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на спадкове майно.
 
У зв`язку із відмовою ОСОБА_4  від належної їй частини спадкового майна, як за законом, так і за заповітом, що залишилось після смерті її батька, на користь ОСОБА_3 спадкоємцем за законом після останнього також вважається і ОСОБА_1 , який 25 липня 2017 року, подав до Броварської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса Броварської районної державної нотаріальної контори від 22 березня 2019 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке належало батьку, у зв`язку із ненаданням документів, що посвідчують право власності на спадкове майно.
 
Тому ОСОБА_1 має право на визнання за ним права власності на майно, яке він прийняв у спадщину після померлого ОСОБА_6 у судовому порядку.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі, поданій у серпні 2022 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2022 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі, витребувано її із Броварського міськрайонного суду Київської області та зупинено дію постанови Київського апеляційного суду від 27 липня 2022 року.
 
20 вересня 2022 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
В касаційній скарзі скаржник посилається на пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що суд апеляційної інстанції розглянув справу без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц, від 17 жовтня 2018 року у справі № 200/21452/15-ц, від 01 червня 2021 року у справі № 742/1475/19 та інших.
 
В касаційній скарзі зазначається, що суд апеляційної інстанції не врахував та не з`ясував всі обставини справи, не дослідив докази у справі, не прийняв до уваги покази свідків.
 
Суд апеляційної інстанції не дослідив факт, що відповідач мав можливість надавати батькові матеріальну допомогу в межах наявних у нього коштів, але таку допомогу не надавав.
 
Доведеним є факт перебування спадкодавця у безпорадному стані.
 
Представнику позивача не надано було право на участь в засіданні, не надано право висловити думку з приводу доводів апеляційної скарги та не надано право звертатись до суду із заявами чи клопотаннями у справі.

Доводи інших учасників справи
 
У жовтні 2022 року ОСОБА_1 надіслав відзив на касаційну скаргу у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суд встановив, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_1 та ОСОБА_4  - ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 01 березня 2017 pоку, яке видане виконкомом Княжицької сільської ради Броварського району Київської області, актовий запис № 09 (т. 1 а. с. 5).
 
На момент смерті померлому ОСОБА_6 на праві власності належало майно: будинок на АДРЕСА_1 ; земельна ділянка загальною площею 0,13 га для ведення особистого селянського господарства на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3221284001:01:036:0027; земельна ділянка загальною площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3221284001:01:019:0028; будинок з відповідними надвірними будівлями на АДРЕСА_2 ; земельна ділянка загальною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель на АДРЕСА_2 , кадастровий номер 322128801:01:035:0024; земельна ділянка загальною площею 0,0950 га для ведення особистого селянського господарства на АДРЕСА_2 , кадастровий номер 322128801:01:035:0025 (т. 1 а. с. 33, 34, 37, 40, 41 ).
 
Відповідно до заповіту від 20 лютого 2017 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Княжицької сільської ради Броварського району Київської області, ОСОБА_6 заповів все майно, яке йому належить, своїй дочці ОСОБА_7 (т. 1 а. с. 25-зворот).
 
18 серпня 2017 року ОСОБА_5  подала заяву до Броварської районної державної нотаріальної контори про відмову від належної їй частини спадкового майна, як за законом, так і за заповітом, що залишилось після смерті її батька, на користь її неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , а також заяву про прийняття спадщини після нього від імені малолітньої дочки ОСОБА_3 (т. 1 а. с. 53).
 
Спадкоємцем за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 є також ОСОБА_1 , який 25 липня 2017 року подав до Броварської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (т. 1 а. с. 47).
 
На підстави заяв спадкоємців Броварською районною державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 3-1/2017 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 (т. 1 а. с. 24-68).
 
22 березня 2019 року постановою державного нотаріуса Броварської районної державної нотаріальної контори Юхтою Л. М. ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке належало померлому ОСОБА_6 , у зв`язку із ненаданням документів, що посвідчують право власності померлого ОСОБА_6 (т. 1 а. с. 66, 67).
 
ОСОБА_6 хворів на рак нижнього правого бронху, що підтверджується довідкою про причини смерті, виписки із історії хвороби стаціонарного хворого від 13 лютого 2017 року, медичної картки, рентген-комп`ютерної томографії від 08 лютого 2017 року, епікризом (випискою) з історії хвороби Броварської ЦРЛ «Борварського центру мікрохірургії ока» м. Бровари. Відповідно до виписки із історії хвороби виданої КЗ КОР «Київська обласна клінічна лікарня» у день госпіталізації 13 лютого 2017 року, ОСОБА_6 встановлений діагноз та зазначено, що почав хворіти з 2016 року, стан середнього ступеню важкості.
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки її ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
 
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
 
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
 
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
 
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
 
Аналіз норм цієї статті дає підстави для висновку, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
 
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
 
Згідно із статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
 
Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу.
 
Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України визначено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
 
Відповідно до змісту вказаної норми для усунення особи від права на спадкування за законом має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
 
Положення частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.
 
Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 714/675/17.
 
Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.
 
Безпорадним необхідно розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
 
Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.
 
Вказані правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 491/1111/15-ц, від 02 березня 2020 року у справі № 133/1625/18, від 01 квітня 2021 року у справі № 760/8781/17-ц.
 
Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, суд має з`ясувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.
 
Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 644/7044/15-ц, від 01 квітня 2019 року у справі № 752/12158/14-ц, від 01 лютого 2022 року у справі № 759/18917/17.
 
На підтвердження безпорадного стану померлого ОСОБА_6 , позивач за зустрічним позовом надала суду довідки про причини смерті, виписки із історії хвороби стаціонарного хворого від 13 лютого 2017 року, медичну картку, рентген-комп`ютерної томографії від 08 лютого 2017 року, епікриз (виписка) з історії хвороби Броварської ЦРЛ, Броварського центру мікрохірургії ока, виписки із історії хвороби КЗ КОР «Київська обласна клінічна лікарня».
 
Проте, суд апеляційної інстанції встановив, що надані ОСОБА_9  докази не доводять факт перебування померлого ОСОБА_6 у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво. Надані ОСОБА_2 документи вказують лише про наявність хвороби у померлого та не підтверджують факту, що ОСОБА_6 через наявну хворобу не міг самостійно забезпечити умови свого життя, чи потребував стороннього догляду, допомоги та піклування.
 
Тобто, з матеріалів справи вбачається, що спадкодавець був особою похилого віку, мав хронічні захворювання, проте доказів того, що він потребував сторонньої допомоги матеріали справи не містять.
 
Також, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 ухилявся від надання допомоги своєму батьку ОСОБА_6 , а також того, що останній потребував допомоги саме від ОСОБА_1 , але не отримував її.
 
Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням, передусім, характеру поведінки відповідача.
 
Отже, суд апеляційної інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про те, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування за законом від спадщини.
 
Крім того, слід зазначити, що у зв`язку із відмовою ОСОБА_4  від належної їй частини спадкового майна, як за законом, так і за заповітом, що залишилось після смерті її батька, на користь ОСОБА_3 спадкоємцем за законом після останнього також вважається і ОСОБА_1 , який 25 липня 2017 року подав до Броварської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.
 
Тому, правомірним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що ОСОБА_1 має право на визнання за ним права власності на 1/2 частину спадкового майна, яке він прийняв у спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 .
 
Посилання в касаційній скарзі на те, що судом апеляційної інстанції не враховано висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц, від 17 жовтня 2018 року у справі № 200/21452/15-ц, від 01 червня 2021 року у справі № 742/1475/19 та інших є безпідставними, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
 
Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
 
Отже, доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
 
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
 
Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.
 
Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
З огляду на вищевказане колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.
 
У частині третій статті 436 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
 
Керуючись статтями 389, 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , залишити без задоволення.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 27 липня 2022 року залишити без змін.
 
Поновити виконання постанови Київського апеляційного суду від 27 липня 2022 року.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                     А. І. Грушицький

                                                                                                     І. В. Литвиненко

                                                                                                                                     Є. В. Петров