Дата документу 05.03.2024 Справа № 317/6680/23

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 317/6680/23 Головуючий у І інстанції: Громова І.Б.
Провадження № 22-ц/807/645/24                                       Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року         м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого:         Полякова О.З.,
суддів:         Крилової О.В.,
        Кухаря С.В.,
секретар: Бєлова А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 23 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1  в особі представника - адвоката Погосян Маргарити Арсенівни до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа – Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко Яна Станіславівна про визнання договору довічного утримання (догляду) недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:        

У листопаді 2023 року ОСОБА_1  в особі представника – адвоката Погосян М.А. звернулась до суду з позовом, який у подальшому уточнювала, до ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , третя особа – Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко Я.С. про визнання договору довічного утримання (догляду) недійсним, в якому просила визнати недійсним договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко Я.С. 08.06.2023 і зареєстрованим в реєстрі за № 478.
Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 23 січня 2024 року закрито провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору.
Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою,  ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 23 січня 2024 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що у суду першої інстанції були відсутні процесуальні підстави для закриття провадження у справі на стадії підготовчого провадження.
Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.
У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник – адвокат Погосян М.А. наполягали на задоволенні апеляційної скарги, скасуванні ухвали про закриття провадження та направленні справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Представник відповідачів – адвокат Гончаренко П.П. заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 23 січня 2024 року – без змін.
Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, доводи позивача, її представника та представника відповідачів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з огляду на таке.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що у справі відсутній факт наявності порушеного або оспореного права позивача, у зв`язку, з чим предмет спору між сторонами відсутній, що є підставою для закриття провадження у справі у підготовчому судовому засіданні відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 200 ЦПК України.
Проте колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду з огляду на таке.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1  в особі представника – адвоката Погосян М.А. звернулась до суду з позовом, який у подальшому уточнювала, до ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , третя особа – Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко Я.С. про визнання договору довічного утримання (догляду) недійсним, в якому просила визнати недійсним договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко Я.С. 08.06.2023 і зареєстрованим в реєстрі за № 478.
Позов вмотивований тим, що відповідач, ввівши в оману тітку позивача – ОСОБА_3 , користуючись її безпорадним станом та віком умовила її укласти договір довічного утримання для подальшого заволодіння її квартирою, потенційним спадкоємцем якої мала би бути ОСОБА_1  та її сестра.
У судовому засіданні ОСОБА_1  та її представник – адвокат Погосян М.А. надали пояснення, що у провадженні суду першої інстанції перебуває інша справа за заявою ОСОБА_1  про визнання недієздатною ОСОБА_3 у зв`язку з її станом здоров`я. На теперішній час провадження у справі відкрито та призначено експертизу.
Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з мето забезпечення цивільних прав.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Цивільним процесуальним законом чітко розмежовано підготовче провадження із проведенням підготовчого засідання, його особливості, строки проведення (Глава 3 Розділу III «Позовне провадження») та розгляд справи по суті із проведенням судового засідання (Глава 3 вказаного розділу).
Статтею 196 ЦПК України передбачено, що для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання.
Положеннями статті 189 ЦПК України визначено, що завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.
Таким чином, підготовче судове провадження - це стадiя судового прoцесу, в якій з`ясовується предмет спoру, позoвні вимoги, заперечення на позoвні вимoги, склад учасників судовoго процесу, вирішення відводів, xарактер спірних правовідносин та інших дій, які будуть слугувати для правильного і безперешкoдного розгляду справи пo суті, іншими словами, це важлива складова судочинства, що спрямована на створення умов для правильного, безперешкодного та своєчасного розгляду справи по суті.
Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.
Підготовче засідання є формою підготовчого провадження, яка полягає у вчиненні судом та учасниками судового процесу відповідних процесуальних дій.
Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.
Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.
Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
За таких обставин, закриття провадження з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, можливо лише в судовому засіданні, а не при проведенні підготовчого судового засідання, оскільки згідно зі статтею 200 ЦПК України, а саме її частиною четвертою, закриття провадження можливо на цій стадії процесу з двох підстав, це: відмова від позову, визнання позову та укладення мирової угоди, визначених статтями 206, 207 ЦПК України.
Схожий за змістом правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20.
Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.
Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України саме під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.
На підставі вищевикладеного, на думку колегії суддів, суд першої інстанції передчасно закрив провадження у справі, не надавши правової оцінки доводам позовної заяви, не перевіривши обставин, які стали причиною звернення з таким позовом, та доказів, наданих на їх підтвердження.
Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що закриття провадження з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, можливо лише в судовому засіданні, а не при проведенні підготовчого судового засідання, оскільки згідно зі статтею 200 ЦПК України, а саме її частиною четвертою, закриття провадження можливо на цій стадії процесу з двох підстав, це: відмова від позову, визнання позову та укладення мирової угоди, визначених статтями 206, 207 ЦПК України.
Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права (пункти 1, 4 частини першої статті 379 ЦПК України).
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 23 січня 2024 року не можна вважати законною та обґрунтованою, її постановлено з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим, її слід скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 23 січня 2024 рокуу цій справі – скасувати. Справунаправити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 14 березня 2024 року.

Головуючий:

Судді: