ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

29 лютого 2024 року 	м. Дніпро	справа № 280/3462/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Суховарова А.В., Головко О.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2023 року (суддя Прасов О.О.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому позивач просить суд: визнати протиправною та скасувати постанову, винесену ОСОБА_2 , начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області, від 22.05.2023 за №356457 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 8500,00 грн.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 20.05.2023 на поштову адресу ОСОБА_1 від Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області надійшов лист-запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт. У вищевказаному листі Позивача запрошено на розгляд питання щодо притягнення його до відповідальності згідно акта №356202 від 01.04.2023 – порушення п.22.5 ПДР, а також даним листом йому було роз`яснено про наявність права на подання зауважень. ОСОБА_1 ознайомившись із отриманими документами скористався наданим йому правом на подання зауважень, в якому просив закрити провадження по даній справі у зв`язку із відсутністю складу правопорушення, оскільки не є суб`єктом до якого можуть бути застосовані адміністративно-господарські санкції (не є суб`єктом господарювання). На підтвердження своїх доводів Позивач надав лист-відповідь від 07.03.2023р. ГУ ДПС у Запорізькій області, рішення Запорізького окружного адміністративного суду по справі №280/1503/23, пояснення ОСОБА_3 . Однак, 26.05.2023р. на поштову адресу ОСОБА_1 знову надійшов лист від Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області в якому повідомлялося, що він має таки в якості суб`єкта господарювання сплатити штраф. Також, в даному листі містилася постанова від 22.05.2023р. про застосування адміністративно-господарського штрафу №356457 за порушення ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачено абз.14 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт». У зв`язку із чим ОСОБА_1 був притягнутий до відповідальності та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн. Позивач вважає, що вищевказана постанова була винесена з порушенням вимогам чинного законодавства, що полягає з наступного. ОСОБА_1 є фізичною особою, господарською діяльністю не займається, він не зареєстрований як підприємець, що підтверджується довідкою ГУ ДПС у Запорізької області від 07.03.2023р., яка додається. Тобто, суб`єктом правопорушення, відповідальність за яке передбачається статтею 60 Закону №2344-ІІІ, є лише суб`єкт господарювання, зокрема, фізична особа-підприємець. Отже, враховуючи вищевикладене, зокрема те, що ОСОБА_1 не є ні ФОП, ні власником юридичної особи, тобто не є суб`єктом господарювання, а отже не може бути автомобільним перевізником. Разом з тим, звертаємо увагу суду, що в акті №356202 автоперевізником зазначений ПП «Вівтанець», тобто зазначене саме прізвище, яке не може точно вказувати на Позивача. Всі зазначені вище обставини, не дають стверджувати, що Позивач є перевізником та до нього можуть бути застосовані адміністративно-господарські санкції. А тому, вважаємо, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу є протиправною. По-друге, щодо суті самого правопорушення бажаємо зазначити наступне. Згідно зі змісту вищевказаного запрошення та акту № 356202 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, ОСОБА_1 довідався, що 01.04.2023р. ОСОБА_3 здійснював перевезення шроту соняшника з м.Херсону до м.Одеси. Під час перевезення шроту соняшника автотранспорт зважувався Відділом державного нагляду (контролю) у Одеській області. Після такого зважування було встановлено, що загальна маса автомобіля складає 40,3т. Однак, було зафіксовано перевантаження на 2-гу вісь (в замін 11,5т, вага склала 12,35т, що на 7,39% більше аніж встановлених законодавством, габаритно-вагових норм). Отже, враховуючи вищевикладене, наразі стоїть питання щодо притягнення позивача до адміністративного-господарської відповідальності, передбаченої абз.14 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Враховуючи той факт, що допустима вага автотранспорту Позивача, який рухався 01.04.2023р. з м.Херсону до м.Одеси, не була перевищена та відповідала вимогам чинного законодавства, але з незрозумілих причин виникло перевищення ваги на одну з осей, до Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області було направлено запит із проханням надати інформацію щодо перевірки 01.04.2023р. вагового приладу на його справність, та надати завірені належним чином копії документів на підтвердження такої перевірки та встановлення справності такого засобу в той день. На сьогоднішній день відповідь не надходила. Отже, є сумніви у правильності зважуванні автотранспорту того дня. Крім того, у своїх поясненнях ОСОБА_3 повідомив, що зі складу м.Херсон здійснював вивіз шроту соняшнику. Однак, того дня місто потерпало від обстрілів. Тому, більш точно здійснити зважування майна, яке підлягало перевезенні разом із транспортом, нажаль, не було такої можливості. Рятуючи майно, було здійснені всі необхідні дії щодо його вивезення з місця з-під обстрілів. При цьому, знову звертаю Вашу увагу, що навіть при таких надскладних обставин, допустима маса транспорту таки не була перевищена, а вага інших осей навіть заниженою (1 вісь – 6,55; 2 – 12,35; 3 – 10,15; 4 – 11,25). Саме враховуючи всі вище перелічені обставини ОСОБА_1 просив Відділ державного нагляду (контролю) у Запорізькій області закрити провадження по даній справі. Однак, ігноруючи зауваження Позивача, разом з долученими доказами, Відповідач вирішив винести постанову, яка суперечить вимогам чинного законодавства. У зв`язку із чим, ОСОБА_1 наразі змушений звернутися за захистом своїх прав до суду. Додатково бажаємо зазначити, що важливою обставиною в даній справі є те, що працівниками Укртрансбезпеки не було враховано властивості вантажу, що перевозився (шрот соняшника насипом). Шрот насіння є сипучим (подільним) вантажем. Зважаючи на стан доріг, під час руху автомобіля даний вантаж може переміщуватися по всім осям транспортного засобу. І кожне зважування буде відрізнятись від попереднього. Відтак, зважування у русі, шляхом поосьового заїзду тягача і причепа на платформу ваг, без дотримання часу, необхідного для врівноваження сипучого (подільного) вантажу, не може дати однозначних та достовірних результатів навантаження на одну вісь транспортного засобу, адже це не дозволяє врахувати перерозподіл тиску на осі та зсув центру ваги під час нахилу тягача при заїзді на платформу ваг, тоді як сипучий вантаж, в силу своїх властивостей, легко переміщується з осі на вісь під дією мінімального руху чи мінімального зміщення кута нахилу. Як зазначалося вище, що після проведення зважування, ОСОБА_3 заперечив щодо таких результатів та просив провести повторне зважування та перерозподіл вантажу, однак йому було відмовлено в повторному зважуванні. При цьому, єдиною методикою виконання вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі в Україні є лише Методика виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі, розроблена Харківським національним автомобільно-дорожнім університетом Державної служби автомобільних доріг України, затверджена заступником голови Державної служби автомобільних доріг України (Укравтодор), атестована у відповідності з ГОСТ 8.010-99 Національним науковим центром "Інститут Метрології", свідоцтво про атестацію N02-84-08. Разом із тим, вказана методика не розповсюджується на транспорті засоби з рідким вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу в русі (тобто з сипучим вантажем), що свідчить про відсутність вимог щодо нормативів навантаження транспортних засобів з відповідним сипучим видом вантажу. Однак, на дату зважування така методика, затверджена спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології, відсутня. Враховуючи відсутність на час проведення габаритно-вагового контролю методики визначення параметрів фактичної маси та навантаження на вісь щодо рідких та сипучих вантажів, гадаємо, що й відсутні на час проведення зазначеного габаритно-вагового контролю правові підстави визначення перевищення нормативних вагових параметрів транспортного засобу. За таких обставин, гадаємо, що результати даного вимірювання не можна вважати достовірними, зважаючи на неможливість встановлення точного показника навантаження на кожну з осей транспортного засобу з відповідним сипучим вантажем. А тому відповідач при складанні оскаржуваної постанови діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачений чинним законодавством. …».
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2023 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі.
Визнано протиправною та скасовано Постанову про застосування адміністративно- господарського штрафу №356457 від 22.05.2023, винесену Державною службою України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті відносно ОСОБА_1 .
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті судові витрати по сплаті судового збору у сумі 858 грн. 88 коп.
Відповідач, не погодившись з таким суду, звернувся з апеляційною скаргою, вважає рішенням порушено норми матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що під час проведення рейдової перевірки 01.04.2023 на ділянці 12км+125м а/д М-15 Одеса-Рені-Бухарест та винесення постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу. Керуючись Законом України «Про автомобільний транспорт», Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 (далі - ПКМУ №1567), посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області 01.04.2023 проводилась рейдова перевірка на ділянці 12км+125м а/д М-15 Одеса-Рені-Бухарест. Відповідно до п.3, 4 Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної служби і безпеки на транспорті та її територіальних органів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №422 від 20.05.2013, був зупинений транспортний засіб марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 , причіп марки KRONE модель AZ, номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 та відповідно до вимог абз.2 п.16 ПКМУ №1567 та Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, ватові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» (далі - ПКМУ №879), було проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу, за результатами якою встановлено порушення норм, зазначених у ст.34 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме згідно з довідки №0063995 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 01.04.2023 року, навантаження на одиночну вісь склало 12,35т, при допустимій нормі 11,5т, що складає: 7,39% перевищення параметрів від нормативу. … Зважаючи на зазначене посадовими особами Укртрансбезпеки у Запорізькій області на законних підставах було віднесено транспортний засіб марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 , причіп марки KRONЕ моделі AZ, номерний знак НОМЕР_3 до великовагового та складено Довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 01.04.2023 №0063995, Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 01.04.2023 №356202, саме в якому і зазначено порушення вимог діючого законодавства в частині перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових параметрів від 5% до 10% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу. Щодо доводів позивача, що він не є автомобільним перевізником, то матеріали справи не містили відомостей про переданий позивачем належного останньому транспортного засобу, у користування іншій особі, зокрема третій особі або водію, який був присутній під час перевірки транспортного засобу. З урахуванням зазначених обставин, у даній справі саме позивач виступав автомобільним перевізником при здійсненні перевезення.
У відзиві позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.
Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду, що відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 ОСОБА_1 на праві власності належить транспортний засіб DAF CF 85.360 реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Також, відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 ОСОБА_1 на праві власності належить транспортний засіб KRONE AZ реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Державною службою України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті Постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу №356457 від 22.05.2023 до ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 8500 грн. 00 коп.
У вказаній Постанові про застосування адміністративно-господарського штрафу №356457 від 22.05.2023 зазначено: «… АВТОМОБІЛЬНИЙ ПЕРЕВІЗНИК ОСОБА_4 01.04.23р., 12км.+125м. а/д М-15 Одеса-Рені-Бухарест, Акт №356202 допущено порушення вимог ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» відповідальність за яке передбачена абз.14 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» …».
Не погоджуючись з постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу позивач подав позов до суду.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступе.
Спірні правовідносини виникли у зв`язку із винесенням Укртрансбезпекою оскаржуваної постанови про накладення адміністративно-господарського штрафу за порушення Закону України «Про автомобільний транспорт» щодо фізичної особи, яка, як встановлено судами попередніх інстанцій, не є автомобільним перевізником вантажу в розумінні статті 33 цього Закону, та відповідно не може нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт. 
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі також - Закон № 2344-III).
Відповідно до частини дванадцятої статті 6 Закону № 2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
В силу частини сьомої статті 6 Закону № 2344-III центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, серед інших: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті; контроль за здійсненням міжнародних перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом у пунктах видачі дозволів автомобільним перевізникам України.
Приписами частини чотирнадцятої статті 6 Закону № 2344-III визначено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Згідно з частинами сімнадцятої-двадцятої статті 6 Закону № 2344-III рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.
Під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, мають право: використовувати спеціалізовані автомобілі; використовувати спеціальне обладнання, призначене для перевірки дотримання водіями норм режиму праці та відпочинку; супроводжувати транспортний засіб, що має ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, до найближчого місця зважування (на відстань не більше 50 кілометрів) для здійснення габаритно-вагового контролю, а також забороняти подальший рух такого транспортного засобу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України; здійснювати габаритно-ваговий контроль транспортних засобів; використовувати стаціонарні або пересувні пункти габаритно-вагового контролю; використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, у тому числі в автоматичному режимі; у разі виявлення порушень законодавства щодо габаритно-вагового контролю під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) копіювати, сканувати документи, які пред`являють водії транспортних засобів під час проведення такої перевірки, та використовувати їх як доказ під час розгляду справ про порушення законодавства; здійснювати опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення адміністративного правопорушення, свідками якого вони були або могли бути.          Автомобільні перевізники, їх уповноважені особи (водії), автомобільні самозайняті перевізники, суб`єкти господарювання, які надають автостанційні послуги, мають право фіксувати процес проведення планової, позапланової або рейдової перевірки (перевірки на дорозі) засобами фото- і відеотехніки, не перешкоджаючи проведенню таких перевірок.
Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі також - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі також - Порядок № 1567).
За приписами пункту 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Відповідно до пункту 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі також - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Частиною першою статті 47 Закону № 2344-III визначено, що до внутрішніх перевезень вантажів відносяться перевезення вантажів між пунктами відправлення та призначення, розташованими в Україні, та комплекс допоміжних операцій, пов`язаних з цими перевезеннями, а також технологічні перевезення вантажів, що здійснюються в межах одного виробничого об`єкта без виїзду на автомобільні дороги загального користування.
Згідно з частинами першою-другою статті 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Водночас перелік необхідних документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не є вичерпним, оскільки статтею 48 Закону № 2344-III визначено, що законодавством можуть бути передбачені інші документи необхідні для внутрішніх перевезень вантажів.
Так, Міністерством транспорту та зв`язку було розроблено та затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку від 24.06.2010 № 385 (далі - Інструкція №385) 
За правилами пункту 1.3 Інструкції №385 її положення поширюються на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі). Водночас, за визначенням, наведеним у пункті 1.4. Інструкції №385 перевізники - це суб`єкти господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільним транспортом.
У постанові від 11.02.2020 у справі № 820/4624/17 Верховний Суд вже зауважував на тому, що положеннями статті 48 Закону № 2344-III визначено необхідність наявності як у перевізника так, і у водія інших документів, передбачених законодавством, зокрема протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, або індивідуальної контрольної книжки водія - в разі не обладнання транспортного засобу тахографом, які передбачені Інструкцією № 385 та Положенням № 340.
Статтею 49 Закону № 2344-III передбачено, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.
При цьому, у статті 1 Закону № 2344-III наведені терміни вживаються в такому значенні: автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; 
послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату;
товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом.
Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах (статті 33 Закону № 2344-III).
Згідно з частинами першою, другою статті 50 Закону № 2344-III договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).
Згідно із підпунктами 3.1-3.5 пункту 3 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 (далі - Правила № 363) договори про перевезення вантажів автомобільним транспортом укладаються між фізичними та юридичними особами, які здійснюють автомобільні перевезення вантажів на комерційній основі (надалі - Перевізники), та вантажовідправниками або вантажоодержувачами (надалі - Замовники). 
Договір про перевезення вантажів може укладатися Перевізником з посередницьким підприємством, яке користується правами та несе обов`язки і відповідальність, що передбачені для вантажовідправників і вантажоодержувачів.
Ініціативу про встановлення договірних стосунків для перевезення вантажів автомобільним транспортом може виявити як Перевізник, так і вантажовідправник (вантажоодержувач) - майбутній Замовник.
За підпунктами 11.1, 11.3, 11.5 пункту 11 Правил перевезення вантажів основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
Абзацом 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-III передбачена відповідальність автомобільних перевізників у вигляді адміністративно-господарських штрафів за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Верховний Суд, аналізуючи наведені положення законодавства у постанові від 19.10.2023 у справі № 640/27759/21 зазначив, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.
Верховний Суд зауважив, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.
У постанові від 22.02.2023 у справі № 240/22448/20 Верховний Суд, вирішуючи питання щодо визначення належного суб`єкта, відповідального за порушення законодавства про автомобільний транспорт зауважував на тому, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону № 2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж. При цьому, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися) або зі слів водія.
Аналогічні висновки за схожих обставин справи викладені Верховним Судом у постанові від 12.10.2023 у справі № 280/3520/22.
Тобто, положення статті 60 Закону № 2344-III не можуть бути застосовані до особи, яка не є учасником правовідносин, щодо яких компетентним органом проводиться перевірка дотримання законодавства про автомобільний транспорт (постанова Верховного Суду від 07.12.2023 у справі № 620/18215/21).
При цьому, на основі самих лише реєстраційних документів на транспортний засіб не визначити суб`єкта, який має нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Ці вихідні дані орган контролю отримує на місці перевірки, тоді як постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу виноситься за результатами розгляду справи в територіальному органі Укртрансбезпеки і саме під час її розгляду і має бути встановлений суб`єкт (особа порушника), який в розумінні частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ має нести відповідальність за порушення вимог цього Закону.
У постанові від 23.08.2023 у справі № 600/1407/22-а за схожих обставин справи Верховний Суд зауважив на тому, що автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (статті 33, 50 Закону № 2344-III). Не без того, що надання послуги з перевезення вантажів може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах, особливо коли йдеться про застосування відповідальності, передбаченої частиною першої статті 60 Закону № 2344-III.
Матеріалами справи встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду, що Державною службою України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті Постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу №356457 від 22.05.2023 до ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 8500 грн. 00 коп.
У вказаній Постанові про застосування адміністративно-господарського штрафу №356457 від 22.05.2023 зазначено: «… АВТОМОБІЛЬНИЙ ПЕРЕВІЗНИК ОСОБА_4 01.04.23р., 12км.+125м. а/д М-15 Одеса-Рені-Бухарест, Акт №356202 допущено порушення вимог ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» відповідальність за яке передбачена абз.14 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» …».
Водночас, проаналізувавши положення Закону № 2344-III, а також Інструкції № 385, зазначили, що відповідальності за порушення вимог законодавства в сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів підлягають саме перевізники - суб`єкти господарювання, а не інші особи (власники транспортних засобів, тощо).
У цій справі сторонами не заперечується, що транспортний засіб, який у спірному випадку підлягав перевірці, був зареєстрований на позивача, однак, за доводами останнього, ТЗ за усною домовленістю на певний період був переданий   ОСОБА_3 , який використовував автомобіль для власних потреб.
За доводами апеляційної скарги обов`язковим у цьому випадку документом відповідно до положень Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.08.2010 № 379, є тимчасовий реєстраційний талон, що підтверджував б факт передачі позивачем належного йому ТЗ щодо якого контролюючим органом здійснювалася перевірка іншій особі.
Разом із тим, як установлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду, що ОСОБА_1 не зареєстрований підприємцем, що саме відповідачем і не заперечено.
Так, у позовній заяві позивач наголошував на тому, що довідкою ГУ ДПС у Запорізькій області №9616/6/08-01-12-03-04 від 07.03.2023, яку він надіслав відповідачу у відповідь на отримане ним лист-запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, підтверджується факт відсутності реєстрації останнього суб`єктом підприємницької діяльності. 
Крім того, позивач акцентував увагу і на тому, що в акті перевірки від 22.05.2023 за №356457 автомобільним перевізником уповноваженими особами Укртрансбезпеки на підставі ТТН визначено ФОП « ОСОБА_5 », тоді як позивач є ОСОБА_1 . Вказане, зокрема підтверджується матеріалами справи.
З наведеного слідує, що автомобільного перевізника під час розгляду справи органом контролю було встановлено виключно на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб. 
При цьому, посадова особа контролюючого органу, застосовуючи до позивача адміністративно-господарській штраф за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт не встановила правовий статус власника транспортного засобу ОСОБА_1 , водія ОСОБА_3 та ФОП « ОСОБА_5 » у цих правовідносинах.
Аналогійні висновки відображені у постанові Верховного Суду від 21.12.2023 по справі № 280/2150/23.
За таких підстав, апеляційний суд вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу, відповідно до абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», визначеного постановою від 22.05.2023 за №356457, а тому вказана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись ст. ст. 308,   311,   315,   316,   321,   322,   325,   328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.
   
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров 

                               суддя                                                                      О.В. Головко