ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року 
м. Черкаси   

Справа № 711/2278/23		
Провадження № 22-ц/821/366/24		
категорія: на ухвалу 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Бородійчука В.Г. 
суддів: Карпенко О.В., Василенко Л.І.

учасники справи: 
позивач:  ОСОБА_1 
відповідачі:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
представник відповідача ОСОБА_2 : адвокат Фумельов Ілля Олександрович

розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на протокольну ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 грудня 2023 року про відмову у задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку та долучення доказів у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним, стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

У провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси перебуває справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним, стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди.
20 грудня 2023 року до Придніпровського районного суду м. Черкаси від ОСОБА_1 надійшла заява про поновлення процесуального строку, приєднання доказів до матеріалів справи, дослідження доказів у судовому засіданні.

Протокольною ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.12.2024 відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання щодо поновлення процесуального строку та долученні доказів.

Не погоджуючись з вищевказаною протокольною ухвалою суду 1 інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати протокольну ухвалу суду 1 інстанції від 20.12.2023 року, поновити пропущений процесуальний строк на подачу доказів у справі до додаткових письмових пояснень позивача щодо питання, яке виникло при розгляді справи під час розгляду справи по суті та поновити процесуальний строк на подачу додаткових письмових пояснень щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи по суті, прийняти докази до додаткових пояснень щодо питання, яке виникло при розгляді справи під час розгляду справи по суті.
Стверджує, що беручи до уваги той факт, що суд 1 інстанції з власної ініціативи поставив позивачу низку питань у судовому засіданні 17.10.2023 року під час розгляду справи по суті щодо обставин справи, яка відбулася після закриття виконавчого провадження №35075464 від 17.06.2014 року та повернення виконавчого документа стягувачеві у зв`язку з розшуком боржника і майна боржника (автотранспортного засобу), тому позивач бажав надати суду додаткові пояснення щодо цього питання, яке виникло при розгляді справи.
Крім того, вказує, що під час розгляду справи йому стало відомо про обставину припинення відповідачем ОСОБА_2 підприємницької діяльності як ФОП 17 грудня 2007 року, тобто за три дні до укладення договору позики від 21 грудня 2007 року. Таким чином, стверджує, що виявлений позивачем факт припинення відповідачем ОСОБА_2 підприємницької діяльності як ФОП 17 грудня 2007 року є ново виявленою обставиною у справі, з приводу чого позивач бажав надати суду додаткові пояснення щодо цього питання, яке виникло при розгляді справи.
Відтак, позивач 20.12.2023 року через канцелярію Придніпровського районного суду м. Черкаси подав суду письмові додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи з одночасним наданням суду письмової заяви про поновлення процесуального строку.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду 1 інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з положеннями ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ч. 2ст. 258 ЦПК України процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.
Відповідно до ч. 4, 5ст. 259 ЦПК України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати. Ухвали суду, постановлені окремим документом, підписуються суддею (суддями) і приєднуються до справи. Ухвали, постановлені судом, не виходячи до нарадчої кімнати, заносяться до протоколу судового засідання.
Постановляючи оскаржувану протокольну ухвалу від 20 грудня 2023 року, суд першої інстанції виходив з того, що заява позивача про поновлення процесуального строку є не обґрунтована.
Як зазначає сам заявник, в апеляційній скарзі, вказану ухвалу він розглядає саме як ухвалу про відмову у задоволенні заяви про поновлення процесуального строку.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду 1 інстанції в зв`язку з нижчевикладеним.
Право кожного звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного цивільного права, свобод чи інтересів передбачено ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 §1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст.6 §1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див.Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).
Згідно зі ст.129 Конституції України до основних засад судочинства належать, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, розумність строків розгляду справи судом.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 2 ст. 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Згідно з ч. 4 ст. 83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Частиною 5 ст. 83 ЦПК України визначено, що у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч.8 ст. 83 ЦПК України).
Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними (ч.9 ст. 83 ЦПК України).
Частиною 1 ст. 84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
Відповідно до ст. 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд, зокрема, вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста, вирішує заяви та клопотання учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 222 ЦПК України головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин у підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
За ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд, за заявою учасника справи, поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів, що 11.04.2023 ОСОБА_1 подано позовну заяву до суду 1 інстанції, протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.04.2023 визначено головуючим суддею (суддя-доповідач) Кондрацьку Наталію Миколаївну, 11.04.2023 ОСОБА_1 подано до суду 1 інстанції клопотання про витребування доказів, провадження у справі відкрито ухвалою суду від 21 квітня 2023 року, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 24.05.2023 о 09.00год., 23.05.2023 ОСОБА_1 подано заву про поновлення процесуального строку та клопотання про приєднання доказів.
Відповідно до довідки від 24.05.2023 судове засідання проводилось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування звукозаписувальним засобом, розгляд справи відкладено на 22.06.2023. 
22.06.2023 року ОСОБА_1 подано до суду 1 інстанції заяву про долучення доказів до справи та клопотання про поновлення процесуальних строків.
22.06.2023 року розгляд справи відкладено до 12.07.2023 на 11.15год.
12.07.2023 року в судовому засіданні ухвалено проводити підготовче судове засідання, в якому було оголошено перерву до 19.09.2023 на 14.15год. у зв`язку з витребування доказів за клопотанням позивача.
19.09.2023 року суд 1 інстанції під час підготовчого судового засідання, вислухавши думку учасників справи, в тому числі думку позивача, щодо можливості закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до розгляду, закрив підготовче судове засідання та призначив дану цивільну справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 17.10.2023 на 10.00год. 
20 грудня 2023 року під час розгляду справи в судовому засіданні судом вирішувалося, зокрема, питання щодо клопотання ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку та долучення доказів.
Вказане клопотання розглядалося на підставі поданої 20 грудня 2023 року ОСОБА_1 заяви про поновлення процесуального строку, приєднання доказів до матеріалів справи, про дослідження доказів у судовому засіданні.
Заява ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку та приєднання доказів до матеріалів справи, дослідження доказів у судовому засіданні від 20.12.2023 обгрунтована тим, що у зв`язку з необхідністю позивачем надати додаткові пояснення суду на стадії розгляду справи по суті щодо окремого питання, яке виникло вже при розгляді справи по суті та потребою у поданні відповідних доказів разом з додатковими поясненнями з приводу обставин справи щодо втрати та послідуючої знахідки позивачем оригіналів документів, а відтак, за неможливістю подання доказів у встановлений законом строк з причин, що не залежали від позивача та є поважними. 
За наслідками розгляду заяви позивача протокольною ухвалою суду від 20 грудня 2023 року, судом радячись на місці, було відмовлено позивачу у задоволенні клопотання щодо поновлення процесуального строку та відмовлено у долучені доказів.
Колегія суддів приходить до висновку, що наведені ОСОБА_1 обставини  в заяві від 20.12.2023 не  можуть вважатися достатніми причинами для поновлення останньому процесуального строку для подання нових доказів.
Так, зважаючи на стадійність розгляду справи, проведеного підготовчого судового засідання, яке відбулось 24.05.2023 (заява позивача про відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи відомостей про вручення повідомлення про дату, час і місце судового засідання відповідачу ОСОБА_2 від 19.05.2023, заява позивача про проведення судового засідання у відсутності позивача від 19.05.2023, проводилось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування звукозаписувальним засобом), 22.06.2023, 12.07.2023, 19.09.2023 за участю позивача, при цьому під час розгляду справи на стадії підготовчого судового засідання позивач неодноразо заявляв наступні клопотання: клопотання про витребування доказів від 11.04.2023, заява про виклик свідка від 17.05.2023, заява про поновлення процесуального строку та клопотання про приєднання доказів від 23.05.2023, заява про долучення доказів до справи та клопотання про поновлення процесуальних строків від 22.06.2023, а тому мав можливість належним чином підготуватися та реалізувати процесуальні права позивача щодо витребування доказів, подання доказів та виклик свідків в межах підготовчого судового засідання, як це передбачено статтею 197 ЦПК України, а тому, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову позивачу у поновленні процесуального строку для подання доказів до матеріалів справи, дослідження доказів у судовому засіданні. 
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що позивач мав реальну можливість скористатися своїм правом на остаточне формулювання своїх клопотань протягом встановленого ЦПК України строку.
З наведених позивачем у заяві та апеляційній скарзі обставин також не вбачається поважних причин, які б обумовлювали неможливість реалізації позивачем своїх прав у відповідний термін.
Стаття 126 ЦПК України закріплює, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
Правильно встановивши обставини, за яких позивач подав заяву 20 грудня 2023 року, суд 1 інстанції дійшов обґрунтованого висновку, відмовити у задоволенні клопотання представника позивача про поновлення процесуального строку.
У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а протокольна ухвала Придніпровського районного суду міста Черкаси від 20 грудня 2023 року - без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, - 

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Протокольну ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 грудня 2023 року про відмову у задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку та долучення доказів у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним, стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди, залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України. 

Повний текст постанови виготовлено 29 лютого 2024 року.

Головуючий:         В.Г. Бородійчук

Судді        : О.В. Карпенко        

Л.І. Василенко