П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/2356/23 
                                                                               Головуючий у 1-й інстанції:  Шуляк Любов Анатоліївна 
Суддя-доповідач:  Матохнюк Д.Б. 
31 січня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Матохнюка Д.Б. 
суддів:  Білої Л.М.  Гонтарука В. М. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової  Євгенії Олегівни про визнання незаконними і протиправними рішення та бездіяльності та скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В :
 у січні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Євгенії Олегівни в якому просила:
-визнати незаконними і протиправними рішення, дії приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Є.О.Волкової щодо винесення постанови про відкриття провадження від 10.01.2023 року у межах виконавчого провадження ВП № 70715491 та постанови про арешт коштів боржника від 10.01.2023 року;
- визнати упередженою, протиправною, завідомо неправочинною, юридично нікчемною, незаконною, необгрунтованою постанову про відкриття провадження від 10.01.2023 року, а також постанову про арешт коштів боржника від 10.01.2023 року;
- визнати незаконною і протиправною бездіяльність приватного виконавця Є.О.Волкової щодо несвоєчасного винесення та надіслання постанови про відкриття провадження від 10.01.2023 року;
- визнати упередженою, протиправною, завідомо неправочинною, юридично нікчемною, незаконною, необгрунтованою, і скасувати постанову про відкриття провадження від 10.01.2023 року. постанову про арешт коштів боржника від 10.01.2023 року. постанову про розмір мінімальних витрат, постанову про стягнення з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 23,14 грн. та судового збору у розмірі 231,41 грн.;
- витребувати у ГУ ПФУ в Житомирській області та Ощадбанку матеріали для отримання документального підтвердження, що рахунок боржника ОСОБА_1 має спеціальний режим використання, і що звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;
- постановити ухвалу про повернення постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.01.2023 року та постанови про арешт коштів боржника від 10.01.2023 р, без виконання в частині арешту та стягнення коштів, що знаходяться на пенсійних рахунках;
- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Є.О.Волкову зняти арешт коштів заявника ОСОБА_1 ;
- скасувати постанову про відкриття провадження від 10.01.2023 р., постанову про арешт коштів боржника від 10.01.2023 року у межах виконавчого провадження ВП №70715491, постанову про розмір мінімальних витрат, постанову про стягнення з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 23,14 грн. та судового збору у розмірі 231,41 грн.
Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 27 вересня 2023 року відмовив у задоволенні позовних вимог.
Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялись про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Статтею 20 КАС України розмежовано предметну юрисдикцію адміністративних судів.
Частиною 1 ст. 20 КАС України визначено адміністративні справи, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.
Крім того, ч. 4 ст. 20 КАС України визначено адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті.
Так, згідно ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Відповідно до ч. 5 ст. 287 КАС України адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень, ухвалених місцевим загальним судом як адміністративним судом, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.
Так, виконавче провадження є особливою процедурою виконання виконавчих документів, у тому числі судових рішень, що врегульована як процесуальними кодексами (ЦПК, КАС, ГПК), так і Законом України «Про виконавче провадження».
Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Згідно ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Таким чином, судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах - це особлива форма правосуддя, де процесуальна діяльність суду пов`язана із виконанням судових актів у цивільних справах, яка здійснюється у формі процесуального контролю за законністю рішень, дії або бездіяльності посадових осіб та органів державної виконавчої служби у виконавчому провадженні шляхом розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність виконавців та різних позовів як важливої гарантії захисту права особи після набуття судовим рішенням чинності. Зосередження контролю за виконанням рішення суду в одному судовому органі має на меті спрощення процедур контролю та забезпечення доступу до правосуддя.
Згідно ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Так, із матеріалів справи встановлено, що позивач оскаржує бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Є.О. та постанову про відкриття виконавчого провадження приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Є.О. від 10.01.2023 року, постанову про арешт коштів боржника від 10.01.2023 року у межах виконавчого провадження ВП № 70715491, з примусового виконання виконавчого листа №274/1067/18 виданого 31.07.2019 Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" судового збору у розмірі 231,41 грн.
Тобто фактично позивачем оскаржується бездіяльність приватного виконавця та постанови щодо виконавчого провадження, відкритого за виконавчим листом №274/1067/18, виданим 31.07.2019 Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області, розглянутій за правилами Цивільного процесуального кодексу України.
Відтак, позовні вимоги про визнання бездіяльності приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Є.О. та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Є.О. від 10.01.2023 року, постанови про арешт коштів боржника від 10.01.2023 року у межах виконавчого провадження ВП № 70715491, з примусового виконання виконавчого листа №274/1067/18 виданого 31.07.2019 Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" судового збору у розмірі 231,41 грн. повинні розглядатись в порядку цивільного судочинства.  
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі №279/2369/17 та у постанові Верховного Суду від 06.03.2023 року у справі №521/11401/21.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених статтями 238, 240 цього Кодексу.
Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених ст. 19 КАС України, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Враховуючи викладене вище, суд першої інстанції помилково прийняв до свого провадження і розглянув справу в частині позовних вимог про визнання бездіяльності приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Є.О. та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Є.О. від 10.01.2023 року, постанови про арешт коштів боржника від 10.01.2023 року у межах виконавчого провадження ВП № 70715491, з примусового виконання виконавчого листа №274/1067/18 виданого 31.07.2019 Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" судового збору у розмірі 231,41 грн., оскільки такі вимоги не відносяться до юрисдикції адміністративних судів, а тому ухвалене в цій частині рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження цій частині позовних вимог.
Крім того, дана позиція була викладена у даній справі в постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2023 року, якою скасовано ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року про відмову у відкритті провадження у справі та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Щодо позовних вимог про скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця у розмірі 23,14 грн., то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження"  №1404-VІІІ від 02 червня 2016 року (Закон №1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404 підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Частиною 1 ст. 18 Закону №1404 визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону №1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати  декларацію про доходи  та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому  статтею 27 цього Закону.
При цьому, згідно зі ст. 27 Закону №1404 виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Згідно ст. 42 Закону №1404 кошти виконавчого провадження складаються з:
-виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;
- авансового внеску стягувача;
- стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону №1404 основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.
Крім того, ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 №1403-VIII визначає винагороду приватного виконавця та авансування витрат виконавчого провадження.
Так, за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода, яка складається з основної та додаткової.
Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді:
-фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру;
- відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Так, в даному випадку разом із постановою про відкриття виконавчого провадження відповідачем винесено постанову про стягнення основної винагороди, в якій приватним виконавцем здійснено розрахунок основної винагороди за виконавчим провадженням, який складає 231,41 х 10% = 23,14.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскаржувана постанова про стягнення основної винагороди прийнята відповідачем у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», а тому відсутні підстави для її скасування.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими у справі обставинами.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 19, 238, 243, 250, 287, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2023 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання бездіяльності приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Є.О. та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Є.О. від 10.01.2023 року, постанови про арешт коштів боржника від 10.01.2023 року у межах виконавчого провадження ВП № 70715491, з примусового виконання виконавчого листа №274/1067/18 виданого 31.07.2019 Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" судового збору у розмірі 231,41 грн.
Прийняти в цій частині нову постанову, якою закрити провадження у справі.
В решті рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2023 року залишити без змін.  

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.  

Головуючий	 	 	Матохнюк Д.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Біла Л.М.    Гонтарук В. М.