Справа № 127/309/24
Провадження № 33/801/277/2024
Категорія: 155
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковальчук Л. В.
Доповідач:Береговий  О. Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 року	Справа № 127/309/24	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Берегового О.Ю.,
за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Сауляка Євгена Васильовича,
розглянув апеляційну скаргу останнього на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 07 березня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, 

встановив:

       Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 383747 від 01 січня 2024 року, цього ж дня о 12 год. 50 хв. в м. Вінниця, вул. Ціолковського, 20, водій ОСОБА_1 керував тз VOLKSWAGEN GOLF д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку зі згоди водія проводився в мед закладі КНП ЦТЗ Соціотерапія ВОР, в лікаря нарколога, результат позитивний 0,22 ‰, 0,28 ‰ проміле, «Канабіс» висновок лікаря нарколога 0002, чим порушив п. 2.9 а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
       Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 березня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі сімнадцять тисяч гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі шістсот п`ять гривень 60 копійок.
       Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вина ОСОБА_1 підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення ААД № 383747 від 01 січня 2024 року, рапортом працівника поліції, відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, а також висновком медичного огляду на стан сп`яніння № 0002 від 01 січня 2024 року.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Сауляк Є.В. подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на те, що оскаржувана постанова суду першої інстанції винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та неповне з`ясування судом першої інстанції обставин вчинення адміністративного правопорушення просить оскаржувану постанову скасувати провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Апеляційна скарга мотивована тим, що на переконання сторони захисту в матеріалах відсутні будь які докази факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, зокрема, в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння. Поряд з цим вважає, що єдиним належним доказом перебування особи в стані наркотичного сп`яніння є висновок судово-хімічної експертизи. Крім того вважає, що результат огляду на стан алкогольного сп`яніння знаходиться в межах допустимої похибки приладу «Drager Alcotest 6820».
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.
Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами сторони захисту щодо порушення судом першої інстанції норм КУпАП під час розгляду справи.
Відповідно ч. 1-2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно ст. 9 цього Кодексу адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, гласність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
На переконання апеляційного суду вказані вимоги процесуальних норм КУпАП суддею суду першої інстанції не дотримані.
В матеріалах справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП є ряд суперечностей на які вказує захисник останнього в апеляційній скарзі, які також підтримані ОСОБА_1 і його захисником, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.
Так, місцевий суд, як доказ винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП взяв до уваги, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 383747 від 01 січня 2024 року, рапорт працівника поліції, відеозапис з нагрудних камер поліцейських, а також висновок медичного огляду на стан сп`яніння № 0002 від 01 січня 2024 року.
Проте, вказані докази апеляційний суд не може визнати належними, допустимими, достовірними та такими, які узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», і які свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного проступку, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, виходячи із наступного.
Частиною першої статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, за змістом диспозиції вказаної статті, суб`єктом адміністративного правопорушення за дії, що поставлені у вину ОСОБА_1 може бути лише особа, яка керує транспортним засобом.
Згідно п. 1.5 ПДР України, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року (із змінами), керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Водночас, положеннями ч. 1 ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Вина водія у порушенні Правил дорожнього руху повинна доводитись певними доказами, серед яких показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, пояснення свідків тощо.
Так, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 пояснив, що святкував Новий Рік у своєї бабусі та 01 січня 2024 року приблизно о 13 год. пішов до автомобіля щоб забрати речі. При цьому наголосив, що автомобілем він не керував та наміру керувати взагалі не мав. В цей момент проїжджаючий автомобіль патрульної поліції зупинився і до нього підійшли патрульні поліцейські, які почали з`ясовувати на предмет чи притягувався він раніше до адміністративної відповідальності, чи вживав алкогольні та/або наркотичні речовини. Всі вимоги працівників поліції він виконав, оскільки є свідомим, законослухняним громадянином. При цьому також пояснив, що будь яких наркотичних речовин взагалі не вживав, а алкогольні напої лише 31 грудня 2024 року у вигляді шампанського.
Крім того, як вбачається з наявних відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції зйомка розпочата з моменту, як останні підходять до ОСОБА_1 який стоїть поряд з відчиненими дверима з водійської сторони автомобіля VOLKSWAGEN GOLF д.н.з. НОМЕР_1 , який припаркований біля воріт житлового будинку поза межами проїжджої частини дороги.
Відтак, відеозаписи з нагрудних камер поліцейських, які містяться в матеріалах справи, не підтверджують факту, як зупинки так і керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Поряд з цим, відповідно до змісту статті ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», визначено вичерпний перелік ознак, на підставі яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби, а також зазначено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті (ч.3 ст.35).
Натомість, як вбачається з матеріалів справи та відеозапису з фіксацією обставин події, працівниками поліції не було задокументовано, обґрунтовано та не доведено належними і допустимими доказами факту як керування, зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , так і будь якого порушення останнім таких положень Правил дорожнього руху.
Крім того, як вбачається з нагрудної камери працівника поліції, останній на початку розмови підходить до транспортного засобу, який знаходиться в нерухомому стані та запитує у ОСОБА_1 , який в свою чергу стоїть поряд з відчиненими дверима з водійської сторони автомобіля: «Чи притягувався він до адміністративної відповідальності раніше?».
Отже, в даному випадку працівниками поліції належним чином не задокументовано і не долучено до матеріалів справи допустимих і достатніх доказів на підтвердження як факту керування так і факту зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , у зв`язку із порушенням ним положень Правил дорожнього руху.
Відповідно до широкого розуміння доктрини «плодів отруєного дерева» (fruit of the poisonous tree) сформульована Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», будь-яке винне порушення поліцейськими конституційних прав громадян, що має зв`язок із самим процесом виявлення, вилучення і фіксації доказів, тягне втрату останніми юридичної сили. Тобто, це означає безумовну недопустимість доказів при будь-якому порушенні встановленого порядку збирання доказів незалежно від характеру і ступеня. У вузькому сенсі доктрина «плодів отруєного дерева» зводиться до заборони використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів визнаних недопустимими.
Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 був зупинений поліцейськими, зокрема, не в якості водія та без законних на те підстав, а тому складений відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП не можна вважати допустимим доказом.
Крім того, апеляційний суд враховує висновки Касаційного адміністративного суду, викладені у постанові від 28 травня 2020 року (справа № 524/4668/17), відповідно до яких, суди обґрунтовано не взяли до уваги рапорт інспектора поліції, зважаючи на те, що він є зацікавленою особою при розгляді цієї справи. А тому вказане ставить під сумнів дотримання вимог щодо об`єктивності з`ясування обставин.
Отже, аналіз встановлених у ході апеляційного розгляду обставин дає підстави для висновку про необґрунтованість висновків місцевого суду, оскільки при складанні протоколу і оформленні матеріалів справи працівниками поліції не долучено жодних доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом так і факту зупинки транспортного засобу під його керуванням, у зв`язку із порушенням ним положень Правил дорожнього руху, внаслідок чого результати проведеного відносно ОСОБА_1 огляду та складений протокол є недопустимими доказами і не можуть бути покладені в основу судового рішення.
Судом першої інстанції у повній мірі не було досліджено наявні в матеріалах справи докази, що мало наслідком помилковий висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.
Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Суд не вправі самостійно вносити доповнення, зміни у протоколи про адміністративні правопорушення, витребувати додаткові докази у справі, оскільки це є недопустимим та буде свідчити про необ`єктивність, упередженість судді при розгляді справи, порушенням права на захист, рівності сторін процесу.
В зв`язку з викладеним, є розумний сумнів стосовно прийняття до уваги судом першої інстанції протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 383747 від 01 січня 2024 року, рапорта працівника поліції, відеозаписів з нагрудних камер поліцейських, а також висновку медичного огляду на стан сп`яніння № 0002 від 01 січня 2024 року, як належних і допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що оскаржувана постанова суду підлягає скасуванню.
Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційного скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема скасувати постанову та прийняти нову постанову.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, оскільки надані суду першої інстанції матеріали не містять достатньо доказів, які б вказували на наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Сауляка Євгена Васильовича задовольнити.
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 07 березня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького
апеляційного суду                                                 О.Ю. Береговий