ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1766/23  Номер провадження 22-ц/814/820/24	Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т.В.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді - доповідача   Дорош А.І.
Суддів:    Лобова О.А., Триголова В.М.
при секретарі:  Коротун І. В. 

розглянув у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Нескородь Віталія Миколайовича 

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 вересня 2023 року, ухвалене суддею Турченко Т.В., повний текст рішення складено – 19 вересня 2023 року 

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

31 березня 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило суд стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 61 450,09 грн. та судові витрати у сумі 2 684 грн.

Позовна заява мотивована тим, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1  було укладено кредитний договір №б/н від 07.12.2010 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява, «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» складають договір між ним та банком, що підтверджується його підписом у заяві. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Взяті на себе зобов`язання ОСОБА_1  не виконує. Станом на 13.03.2023 року його заборгованість перед банком складає 61 450,09 грн., з яких: 50 268,13 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 11 181,96 грн. – заборгованість за відсотками, всього на загальну суму 61 450,09 грн. 
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 12 вересня 2023 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 07.12.2010 року у розмірі 61 459,09 грн., яка складається з: 50 268,13 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 11 181,96 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, а також сплачений судовий збір у розмірі 2 684,00 грн., а всього 64 143,09 грн. 

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що при підписанні анкети – заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку ОСОБА_1  підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. На підставі даного договору відповідачу було надано у користування кредитну картку «Універсальна», з якої чітко вбачається, що на момент оформлення кредиту банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,7 % (32,4 на рік), вказано розміри комісії та штрафів, розміри щомісячного платежу тощо. При цьому, судом встановлено, що ОСОБА_1  за вказаний період був активним користувачем кредитних коштів, що підтверджується випискою за договором №б/н за період з 07.12.2010 року по 17.03.2023 року. Проте, умов кредитного договору №б/н від 07.12.2010 року ОСОБА_1  не виконав. У зв`язку з чим, станом на 13.03.2023 року утворилася заборгованість всього у розмірі 61 459,09 грн., тому, суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача підлягає заборгованість по кредиту та нараховані відсотки за користування кредитом.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Нескородь В.М., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено факт користування грошей з кредитної картки, оскільки виписка за договором, розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом по справі. Зазначає, що згідно виписки по рахунку вбачається, що операції здійснювалися за кількома картами, а доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості не може бути підтвердженням існування заборгованості відповідача перед позивачем, оскільки цей розрахунок не є первинним документом. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження видачі відповідачу кредитної картки з ПІН кодом для верифікації в платіжній системі та розміру виданого кредиту. Вважає, що матеріали справи не містить підтверджень, що саме надані позивачем витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку та Тарифи розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету – заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Не містить у кладений у вигляді анкети-заяви кредитний договір, підписаної сторонами, і строку повернення кредиту (користування ним).

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У поясненнях АТ КБ «Приват Банк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції – без змін.
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 07.12.2010 року ОСОБА_1  з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» та підписав заяву №б/н. (а.с. 20).

При підписанні вищевказаної заяви ОСОБА_1  підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифи складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

На підставі даного договору відповідачу було надано у користування кредитну картку «Універсальна», з якої чітко вбачається, що на момент оформлення кредиту банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,7 % (32,4 на рік), вказано розміри комісії та штрафів, розміри щомісячного платежу тощо.

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 50 000,00 грн.

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановлено кредитного ліміту.

У свою чергу ОСОБА_1  зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлено договором.

Але в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговим зобов`язанням.

Крім того, згідно матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1  за вказаний період був активним користувачем кредитних коштів, що підтверджується випискою за договором №б/н за період з 07.12.2010 року по 17.03.2023 (а.с. 58-149). Проте, умов кредитного договору №б/н від 07.12.2010 року ОСОБА_1  не виконав. У зв`язку з чим, станом на 13.03.2023 року утворилася заборгованість у розмірі 61 459,09 грн., яка складається з: 50 268,13 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 11 181,96 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

З врахування встановлених обставин справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що стягненню з відповідача підлягає заборгованість по кредиту та нараховані відсотки за користування кредитом.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно матеріалів справи встановлено, що 07 грудня 2010 року ОСОБА_1  підписав анкету - заяву та підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифи складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 20), розрахунок заборгованості ( а.с. 4-17), виписку по рахунку за період з 07.12.2010 року по 17.03.2023 року (а.с. 58-149), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку (а.с. 18), довідку про видані картки (а.с. 19), копію паспорту споживчого кредиту (а.с. 21-24), витяг з Умов та Правил надання банківських послуг ( а.с. 26-49), витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».

Із наданого позивачем паспорта споживчого кредиту вбачається, що він містить найменування та місцезнаходження кредитодавця, реквізити ліцензії; тип кредитного продукту. Також зазначена інформація щодо процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 86,4% для картки «Універсальна» та 84% для картки «Універсальна ГОЛД». Порядок повернення кредиту здійснюється шляхом договірного списання з рахунку клієнта, в т.ч. за рахунок кредитного ліміту в розмірі процентів, які підлягають сплаті за цим договором, 1-го числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань клієнта; шляхом внесення клієнтом коштів в розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну карту, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту. Зазначена в паспорті інформація відповідає вимогам частини 3 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування».

Зміст зобов`язання в наведеному паспорті споживчого кредиту викладено досить зрозуміло, оскільки системний аналіз анкети-заяви та наданого позивачем розрахунку, дає підстави для висновку про те, що справжня воля сторін договору зводилась до отримання коштів, які позичальник зобов`язаний повернути, із сплатою процентів за кредитним договором в розмірі та умовах погоджених сторонами у паспорті споживчого кредиту.

Позичальник ОСОБА_1 ознайомився з наданою в паспорті споживчого кредиту інформацією, про що свідчить його підпис, погодився з конкретними умовами щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, тобто таким чином висловив своє волевиявлення щодо укладання кредитного договору за конкретних умов.
Підписавши паспорт споживчого кредиту, відповідач добровільно погодився на умови кредитування, зокрема, розміром кредиту, порядком його надання, відсотками за користування кредитом та застосування штрафу у разі порушення грошового зобов`язання.

З врахування викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у матеріалах справи достатньо доказів погодження ОСОБА_1  умов надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк».

При цьому, колегія суддів враховує, що згідно виписки з карткового рахунку ОСОБА_1 у період з 07 грудня 2010 року по 17 березня 2023 року активно користувався банківськими послугами згідно укладеного кредитного договору б/н від 07 грудня 2010 року, зокрема, здійснював операції як щодо зняття готівки з карткового рахунку, переказу коштів, розплачувався за товари в магазинах, аптеках, АЗС, так й погашав заборгованість по кредиту (а.с. 58-149). 

Таким чином, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та паспорт споживчого кредиту, ОСОБА_1 відповідно до статті 627 ЦК України добровільно погодився на умови договору, яким сторони погодили відсоткову ставку за користування кредитними коштами, порядок, строк повернення коштів, строк кредитування, та взяв на себе відповідні зобов`язання. Договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним.

Доводи апеляційної скарги про те, що виписка за договором не є належним та допустимим доказом наявності заборгованості, то такі доводи є безпідставними, оскільки згідно довідки про видачу кредитних карток ОСОБА_1 на підставі договору б/н від 07.12.2010 року було видано кредитні картки: НОМЕР_1 від 07.12.2010 року термін дії до 09/14, картка Універсальна, НОМЕР_2 від 10.09.2014 року, термін дії до 05/ 18, картка Універсальна Голд, НОМЕР_3 від 05.06.2018, термін дії до 04/22, картка Універсальна з індивідуальним дизайном, НОМЕР_4 від 30.07.2019 року, термін дії до 07/23, картка Універсальна з індивідуальним дизайном (а.с. 19).

Згідно виписки по картковому рахунку ( а.с. 58-149) відображено саме вказані картки.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі №204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі №209/3046/20, від 26 жовтня 2022 року у справі №333/5483/20, виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381, 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Нескородь Віталія Миколайовича - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 січня 2024 року.

СУДДІ:                А. І. Дорош                 О. А. Лобов                 В. М. Триголов