Справа № 346/4910/23 
Провадження № 22-ц/4808/411/24 
Головуючий у 1 інстанції Калиновський М. М.
Суддя-доповідач Василишин Л. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої (суддя-доповідач)                Василишин Л. В.,
суддів:                                        Максюти І. О., Фединяка В. Д.,
секретаря                                        Струтинської Д. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скарг у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» на рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 11 січня 2024 року в складі судді Калиновського М. М., ухвалене в м. Снятині Івано-Франківської області, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» (надалі ТОВ «ФК«Ейс») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позов обґрунтовано тим, що 30 січня 2020 року між ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №224809272 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідно до умов кредитного договору первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти у сумі 20 000 грн строком на 30 днів зі сплатою 1,70 процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня надання суми кредиту позичальника та до закінчення строку на який видавався кредит.
19 грудня 2018 року між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №224809272 від 30 січня 2020 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №82 від 11 червня 2020 року.
26 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанси» було укладено договір факторингу №05/0820-01, згідно з умов якого до ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором№224809272 від 30 січня 2020 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №9 від 30 травня 2023 року.
Надалі, 04 серпня 2023 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК» «Ейс» було укладено договір факторингу №04/08/23-01. Відповідно до Реєстру прав вимоги №1 від 04 серпня 2023 року до договору факторингу №04/08/23-01 від 04 серпня 2023 року, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 49 680 грн, з яких 20 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 29 680 грн - сума заборгованість за відсотками.
У порушення вимог закону відповідач не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не погашає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом.
Враховуючи наведене, ТОВ «ФК«Ейс» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №224809272 від 30 січня 2020 року в розмірі 49 680 грн та судові витрати.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Снятинського районного суду від 11 січня 2024 року у задоволені позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи відсутні додатки до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року та доданих до нього додаткових угод, що укладенні між ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року та доданих до нього додаткових угод, укладених між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс», у яких було б зазначено прізвище відповідача, як боржника. А тому суд вважав, що позивачем не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами набуття права грошової вимоги за зобов`язаннями відповідача за кредитним договором №224809272 від 30 січня 2020 року, у зв`язку з укладенням договорів факторингу. 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ТОВ «ФК«Ейс», посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції щодо відсутності у товариства права вимоги за кредитним договором №224809272 від 30 січня 2020 року. Наявні у матеріалах справи копії договорів факторингу та витягів з реєстрів права вимоги підтверджують факти відступлення права грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором від первісного кредитора - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «Ейс». При цьому відступлення прав вимоги відбулося в межах чинності договорів факторингу, умовами яких визначено, що під правом вимоги розуміється всі права грошових вимог клієнта до боржників по сплаті суми боргу за кредитним договором строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. 
Також вказує, що в акті прийому передачі реєстру боржників до договору факторингу не зазначається прізвища божників, оскільки дана інформація міститься в самому реєстрі боржників. ТОВ «ФК«Ейс» не зобов`язане направляти письмове повідомлення боржнику про відступлення права грошової вимоги. Крім того, не повідомлення відповідача про відступлення права грошової допомоги не є підставою для його звільнення від виконання кредитного договору. 
Позиція інших учасників справи
Відзив на апеляційну скаргу не подано. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заяви (клопотання) учасників справи
У судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились, будучи належним чином повідомленні про час, день та місце розгляду справи.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
Фактичні обставини справи
30 січня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір № 224809272 в електронній формі (а.с.13-16). 
Відповідного до пункту 1.1. вказаного договору товариство зобов`язується надати позичальнику кредит без конкретної споживчої мети, на суму 20 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кошами, нараховані згідно з пунктами 1.3, 1.4 або 1.5 цього договору.
Кредит наданий строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (пункт 1.2 договору).
Згідно з пунктом 1.3 договору на період строку, визначеного п.1.2. договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,91 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом.
Відповідно до п.1.6 договору позичальник зобов`язується повернути товариству кредит, нараховані проценти згідно п.1.3 цього договору не пізніше строку вказаного в п.1.2 цього договору. 
Розрахунок сукупної вартості кредиту за дисконтною процентною ставкою та термін платежу згідно строку передбаченого п.1.2 цього договору, зазначені в рафіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (пункт 1.7 договору).
Згідно з платіжним дорученням від 30 січня 2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснило переказ коштів відповідно до договору №224809272 від 30 січня 2020 року ОСОБА_1 для зарахування на платіжну карту № НОМЕР_1 у розмірі 20 000,00 грн (а.с.19).
28 лютого 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та  ОСОБА_1  було укладено додаткову угоду до договору № 224809272 від 30 січня 2020 року, за умовами якої сторони дійшли згоди, у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов договору на підставі звернення позичальника, продовжити строк, на який був виданий кредит за договором № 224809272 від 30 січня 2020 року на наступну кількість днів: двадцять дев`ять. На дату укладення цієї додаткової угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом. Починаючи з 29 лютого 2020 року позичальник сплачує за користування кредитом 1,66 % в день від суми кредиту за дисконтною процентною ставкою згідної даної угоди. Ця додаткова угода розповсюджує свою дію на правовідносини між сторонами з 29 лютого 2020 року. Всі інші умови договору, на зміненні цією додатковою угодою, залишаються чинними, і сторонами підтверджуються їх обов`язковість до виконання (а.с.18).
28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язується відступити ТОВ «Таліон Плюс» вимоги, зазначенні у відповідних реєстрах прав вимоги, а факторинг зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с.59-65).
Надалі, між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, згідно умовами якого, ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язується відступити ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» права вимоги, зазначенні у відповідних реєстрах прав вимоги, а факторинг зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с.34-39).
04 серпня 2023 року ТОВ «ФК «ЕЙС» (фактор) та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» (клієнт) уклали договір факторингу № 04/08/23-01, відповідно до пункту 1.1 договору фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за яким настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти за прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (а.с.91-100).
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «ФК «ЕЙС», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами набуття права грошової вимоги за зобов`язаннями відповідача за кредитним договором №224809272 від 30 січня 2020 року у зв`язку з укладенням договорів факторингу. 
Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Матеріалами справи підтверджується, що 28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» (факторинг) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) було укладено договір факторингу № 28/1118-01.
Відповідно до пункту 1.3. договору факторингу «право» вимоги» - означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Згідно з пунктом 1.2 договору перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги.
Пунктом 2.1 договору передбачено, що згідно умов договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених договором.
Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку (п. 4.1 Договору).
Відповідно до пунктів 8.1, 8.2 договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, та скріплення печатками (за наявності її у сторони). Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1 цього договору та закінчується 28 листопада 2019 року.
28 листопада 2019 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено додаткову угоду №19 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31 грудня 2020 року (а.с.20).
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 82 від 11 червня 2020 року, укладеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» на виконання договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року до останнього перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 224809272 від 30 січня 2020 року, загальна сума заборгованості – 47 640,00 грн, з яких: 20 000,00 грн - заборгованість по основному боргу (тіло кредиту), 27 640 грн- заборгованість за відсотками (а.с. 76).
Надалі, 05 серпня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (фактор) та ТОВ «Таліон Плюс» (клієнт) укладено договір факторингу № 05/0820-01, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених договором.
У пункті 4.1 договору сторони договору погодили, що Право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання відповідного реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку.
03 серпня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №2 до договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, якою продовжили строк договору до 31 грудня 2022 року. Додатковою угодою № 3 від 30 грудня 2022 року сторони договору домовились продовжити строк дії договору 30 грудня 2024 року (а.с.101, 102). 
Відповідно до реєстру прав вимоги №9 від 30 травня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги, в тому числі, і до відповідача за кредитним договором № 224809272 від 30 січня 2020 року, загальна сума заборгованості – 49 680,00 грн, з яких: 20 000,00 грн - заборгованість по основному боргу (тіло кредиту), 29 680,00 грн - заборгованість за відсотками.
04 серпня 2023 року між ТОВ «ФК «Ейс» (фактор) та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс»» (клієнт) був укладений договір факторингу №04/08/23-01, за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання якого настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позику), плату за позикою (проценти за коригування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.
Відповідно до пунктів 1.2 договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників – підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. 
На виконання пункту 1.2 договору факторингу позивач та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс»» 04 серпня 2023 року уклали та підписали акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №04/08/23-01 від 04 серпня 2023 року. 
Відповідно до реєстру боржників від 04 серпня 2023 до договору факторингу №04/08/23-01 від 04 серпня 2023 року до ТОВ «ФК «Ейс» передано право грошової вимоги до ОСОБА_1 в загальній сумі 49 680,00 грн, з яких: 20 000,00 грн - заборгованість по основному боргу (тіло кредиту), 29 680,00 грн - заборгованість за відсотками (а.с.77-78).
Дані обставини та докази спростовують висновок суду першої інстанції щодо відсутності у матеріалах справи додатків до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року та до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, у яких було б зазначено прізвище відповідача, як боржника.
Таким чином, суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення дійшов помилкового висновку про те, що позивач не набув права вимоги до відповідача за кредитним договором №224809272.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За приписами частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до розрахунку, сформованого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», заборгованість ОСОБА_1 за договорам №224809272 від 30 січня 2020 року станом на 11 червня 2020 року становила 47 640,00 грн, з яких 20 000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту, 47 640,00 грн – заборгованість за процентами за користування кредитом. При цьому, проценти нараховані за період з 30 січня 2020 року по 11 червня 2020 року. Також із розрахунку вбачається, що відповідачем сплачено 12 608,00 грн, які зараховані на погашення сплати процентів (а.с.159-161).
Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.
Відповідно до договору №224809272 від 30 січня 2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало відповідачу кредит в розмірі 20 000,00 грн строком на 30 днів. Додатковою угодою від 28 лютого 2020 року строк, на який був наданий кредит, продовжено на 29 днів.
Отже, первісний кредитор мав право нараховувати проценти за користування кредитом за вказаним договором по 29 березня 2020 року.
Таким чином, розмір нарахованих процентів за користування кредитом в межах строку дії договору становив 15 088,00 грн.
Нарахування та стягнення із відповідача процентів за користування кредитом поза визначеними строками суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду.
Враховуючи викладене, із ОСОБА_1  на користь ТОВ «ФК «Ейс» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №224809272 від 30 січня 2020 рокув розмірі 22 480 гривень, з яких: 20 000 грн – заборгованість по кредиту, 2 480 (15 088,00 – 12 608,00) грн – заборгованість по відсотках за користування кредитом.
Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції – скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ТОВ «ФК «Ейс».
Щодо судових витрат 
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з платіжної інструкції № 1266 від 24 серпня 2023 року позивачем сплачений судовий збір за подання позову в розмірі 2 147,20 грн. 
Відповідно до платіжної інструкції №2255 від 30 січня 2024 року ТОВ «ФК «Ейс» сплачено 3 220,80 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог (45,25 %) з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 971,61 грн та по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 457,41 грн, а всього 2 429,02 грн сплаченого судового збору.
Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу ТОВ «ФК «Ейс» надало суду:
- акт прийому передачі наданих послуг від 09 серпня 2023 року, який є невід`ємною частиною до договору про надання правничої допомоги від 24 листопада 2022 року, укладений між Адвокатським об`єднанням «Альма Теміс» та ТОВ «ФК«Ейс» на суму 5 000,00 грн;
- платіжну інструкція від 09 серпня 2023 року про сплату позивачем на користь Адвокатського об`єднання «Альма Теміс» - 5 000,00 грн;
- додаткову угоду №49 до договору про надання правничої допомоги від 24 листопада 2022 року;
- протокол погодження видів правої допомоги та договірної ціни, який є невід`ємною частиною до договору про надання правничої допомоги від 24 листопада 2022 року, згідно якої сторони досягли домовленості про види правової допомоги, які будуть надаватися та договірної ціни на неї: усна консультація – 1 000,00 грн за 1 годину; складання позовної заяви – 2000,00 грн за 1 годину.
Зважаючи на часткове задоволення позову, відсутність заяви відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, які сторона понесла у зв`язку з розглядом справи, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з ОСОБА_1  на користь ТОВ «ФК«Ейс» витрат на правову допомогу у розмірі 2 262,50 грн.
Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» задоволити частково.
Рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 11 січня 2024 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договоромзадовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за договором №224809272 від 30 січня 2020 року в розмірі 22 480 гривень, з яких: 20 000 гривень – заборгованість по кредиту, 2 480 гривень – заборгованість по відсотках за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» 2 429,02 гривень сплаченого судового збору та 2 262,50 гривень витрат на професійну правничу допомогу.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 29 березня 2024 року.

Суддя-доповідач                                                                Л. В. Василишин 
Судді:                                                                                І. О. Максюта 
       В. Д. Фединяк