П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  240/41546/21 
                                                  Головуючий у 1-й інстанції: Токарева Марія Сергіївна 
                                                            Суддя-доповідач:  Залімський І. Г. 
25 січня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Залімського І. Г. 
суддів:  Сушка О.О.  Мацького Є.М.  
          розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, стягнення шкоди, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду  позивач із позовом, в якому просив суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, у нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 пенсії по інвалідності у відповідності до ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком з 07.07.2021 у відповідно до ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з урахуванням раніше сплачених сум;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області шкоду, завдану незаконними діями в розмірі 836 008 грн.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 19.09.2023 у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19.09.2023 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішенням Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-р(II)/2021 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину третю статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII (Закон № 796-XII) у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76-VIII (Закон № 76-VIII) щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи.
У зв`язку із прийняттям Конституційним Судом України рішення від 07.04.2021 № 1-р(II)/2021, позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії з розрахунку 8 мінімальних пенсій, однак відповідач протиправно відмовив йому.
Також позивач наголошує, що у період з 01.01.2015 по 01.05.2021, у зв`язку із чинністю ч.3 ст.54 Закону № 796-XII у редакції Закону № 76-VIII, йому завдано шкоди у сумі 836 008 грн.
Відповідач не подав відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2023, з урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Встановлено, що позивач є потерпілим від Чорнобильської катастрофи та особою з інвалідністю 2 групи.
07.04.2021 Конституційним Судом прийнято рішення № 1-р(ІІ)/2021, яким визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину третю статті 54 Закону № 796-XII у редакції Закону № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи.
На звернення до відповідача із заявою щодо перерахунку та виплати пенсії із врахуванням прийнятого рішення Конституційного Суду № 1-р(ІІ)/2021 від 07.04.2021, позивачем отримано відмову у листі від 18.11.2021 у здійсненні такого перерахунку, мотивовану відсутністю на те законодавчо обґрунтованих підстав.
Позивач, вважаючи дії відповідача протиправними, звернувся до суду.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для виплати позивачу пенсії як інваліду, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону № 796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"" від 6 червня 1996 року № 230/96-ВР (Закон № 230/96-ВР) у розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, а щодо мотивів такого висновку зазначає наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. 2, 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 1-р(ІІ)/2021 від 07.04.2021 ч. 3 статті 54 Закону № 796-XII у редакції Закону № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, визнана неконституційною та втрачає чинність через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
При цьому, Конституційним Судом вирішено Верховній Раді України протягом трьох місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення привести нормативне регулювання, встановлене статтею 54 Закону № 796-XII у редакції Закону № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.
У разі неприведення нормативного регулювання, встановленого статтею 54 Закону № 796-XII у редакції Закону № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення застосуванню підлягатиме частина четверта статті 54 Закону № 796-XII у редакції Закону № 230/96-ВР), згідно якої в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком.
На виконання вимог рішення Конституційного Суду України, Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №1584-IX від 29.06.2021 (Закон №1584-IX) щодо підвищення рівня пенсійного забезпечення окремих категорій осіб», п. 2 якого внесено до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи такі зміни:
У статті 54: частину третю викласти в такій редакції: "В усіх випадках розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижчими: для I групи інвалідності - 6000 гривень; для II групи інвалідності - 4800 гривень; для III групи інвалідності - 3700 гривень; для дітей з інвалідністю - 3700 гривень"; доповнити частинами четвертою і п`ятою такого змісту: "Розміри пенсії, передбачені частиною третьою цієї статті, починаючи з 2022 року щороку з 1 березня індексуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з урахуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до абзаців другого і третього частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Порядок призначення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України".
Відповідно до п.1 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1584-IX, цей Закон набирає чинності з 1 січня 2022 року, крім пункту 2 розділу I цього Закону та пункту 2 цього розділу, які набирають чинності з 1 липня 2021 року.
Тобто, Верховною Радою України на виконання вимог п.3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 прийнято Закон №1584-IX, яким визначено на законодавчому рівні розмір державної пенсії особам, віднесеним до категорії осіб, з інвалідністю, що настала у зв`язку із каліцтвом чи захворюванням внаслідок Чорнобильської катастрофи та осіб, які втратили годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для виплати позивачу пенсії як інваліду, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону № 796-XII у редакції Закону № 230/96-ВР у розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, у нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 пенсії по інвалідності у відповідності до ст.54 Закону № 796-XII у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, а також зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком з 07.07.2021 у відповідно до ст. 50, 54 Закону № 796-XII з урахуванням раніше сплачених сум.
Апеляційний суд зауважує, що суд першої інстанції ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
Однак, оскаржуване рішення суду першої інстанції не містить обґрунтувань та мотивів відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області шкоду, завдану незаконними діями в розмірі 836 008 грн, що свідчить про неповноту розгляду справи, проведеного судом першої інстанції.
Щодо позовної вимоги про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області шкоду, завдану незаконними діями в розмірі 836 008 грн, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Згідно із ч. 5 ст. 22 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Таким чином, позивач має право подати адміністративний позов у якому заявити вимоги передбачені у пунктах 1-4 частини 1 статті 5 КАС України та одночасно заявити позовну вимогу про відшкодування суб`єктом владних повноважень шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Проаналізувавши позовну заяву та апеляційну скаргу позивача, колегія суддів зазначає, що позивач просить суд стягнути з відповідача шкоду, яка завдана позивачу у період чинності ч.3 ст.54 Закону № 796-XII у редакції Закону № 76-VIII. Внаслідок чинності ч.3 ст.54 Закону № 796-XII у редакції Закону № 76-VIII у період з 01.01.2015 по 01.05.2021 позивач не отримував пенсію по інвалідності у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком. Тому, недоотримані кошти в рахунок виплати пенсій у період з 01.01.2015 по 01.05.2021, у розмірі меншому ніж 8 мінімальних пенсій за віком, позивач вважає шкодою, яку необхідно стягнути на його користь з відповідача.
Однак, вказана позиція позивача не узгоджується із наведеними нормами КАС України.
Так, за змістом доводів позивача вказана шкода завдана йому у зв`язку із чинністю ч.3 ст.54 Закону № 796-XII у редакції Закону № 76-VIII у період з 01.01.2015 по 01.05.2021, а не певними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача.
Позивач не обґрунтував, а судом не встановлено безпосереднього зв`язку оскаржуваної позивачем відмови у здійсненні перерахунку пенсії позивача, викладеної у листі від 18.11.2021, із заподіянням вказаної шкоди у період з 01.01.2015 по 01.05.2021.
Крім того, навіть якщо припустити наявність такого зв`язку, відсутні підстави для відшкодування вказаної шкоди, адже дії відповідача щодо вказаної відмови у здійсненні перерахунку пенсії позивача визнані судом правомірними.
Таким чином, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення позову також й у цій частині.
У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зважаючи на те, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову, однак у тексті рішення не навів обґрунтувань відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області шкоду, завданої незаконними діями в розмірі 836 008 грн, рішення суду першої інстанції належить змінити у частині мотивів його ухвалення з урахуванням даної постанови.
Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
За приписами ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд, керуючись положеннями статті 139 КАС України, виходить з того, що позивач звільнений від сплати судового збору, інших витрат ним не понесено, зміна рішення суду першої інстанції не призвела до змін у його резолютивній частині, у зв`язку із чим судові витрати розподілу не підлягають.  
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити  частково.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2023 року  змінити у частині мотивів його ухвалення з урахуванням даної постанови.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.  

Головуючий	 	 	Залімський І. Г.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Сушко О.О.    Мацький Є.М.