Справа № 131/715/23
Провадження № 22-з/801/10/24
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції 
Доповідач:Медвецький С. К.

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року	Справа № 131/715/23	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Медвецького С. К.,
суддів: Копаничук С. Г., Оніщука В. В.,
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку письмового провадження заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, 
встановив:
Постановою Вінницького апеляційного суду від 28 грудня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 31 жовтня 2023 року в частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та розподілу судових витрат скасовано й ухвалено у цій частині нове судове рішення.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» 3% річних у розмірі 84,92 грн.
У задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат у розмірі 11 906,4 грн відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» 1 677,60 грн судового збору сплаченого за подання позовної заяви та 6250,40 грн витрат на професійну правничу допомогу.
У решті рішення суду залишено без змін.
Стягнуто з ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» на користь ОСОБА_1 880,49 грн судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги.
04 січня 2023 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» подало заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу понесених у суді апеляційної інстанції. 
Заява мотивована тим, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції не вирішено питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу пов`язаних з апеляційним переглядом справи, яке заявлялось товариством у відзиві на апеляційну скаргу. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що заява підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно з частиною першою статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 
1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Частиною третьою статті 270 ЦПК України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення у тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Цивільне процесуальне законодавство окреслило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Верховний Суд у постановах від 21 квітня 2021 року у справі № 488/1363/17 (провадження № 61-11991св20) та від 26 січня 2022 року у справі № 127/1415/20 (провадження № 61-878св21) дійшов висновків, що: 
«втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України».
Згідно з вимогами статей 137, 141 ЦПК України на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги, рахунки тощо.
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 зроблено висновок, що:
«витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено».
На підтвердження заявлених витрати на професійну правничу допомогу позивачем подано до суду апеляційної інстанції:
ордер серії АН № 1101529 від 14 грудня 2023 року про надання правничої (правової) допомоги ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» у Вінницькому апеляційному суді адвокатом Крюковою М. В.;
договір № 07/07-2022 про надання правової допомоги від 07 липня 2022 року, який укладений між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та адвокатом Крюковою М. В.;
звіт про надання правової допомоги від 14 грудня 2023 року, згідно договору № 07/07-2022 від 07 липня 2023 року, згідно з яким загальна вартість витрат на правничу допомогу складає 8 000 грн;
платіжна інструкція № 1698 від 14 грудня 2023 року, згідно якої ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» сплатило адвокату Крюковій М. В. 8 000 грн за правову експертизу документів та складання відзиву на апеляційну скаргу.
При визначенні суми відшкодування суд має керуватися такими критеріями: дійсність витрат, необхідність витрат, розумність розміру витрат, співмірність витрат.
ОСОБА_1 не надала суду аргументованого клопотання про зменшення судових витрат на оплату правничої допомоги.
Розподіляючи витрати, які позивач поніс на професійну правничу допомогу за розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що надані позивачем докази підтверджують витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката та є обґрунтованою підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу з іншої сторони за розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, адже ці витрати доведено документально, а їх розмір відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.
Разом з тим, заявлений розмір витрат на правову допомогу підлягає перерахунку, пропорційно задоволеним вимогам.
Отже стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» підлягають витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволеної частини позовних вимог (78,13 %) у розмірі 6 250,40 грн (8 000 грн х 78,13 %)
Ураховуючи викладене, результат розгляду цієї справи, заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та відсутність аргументованих заперечень відповідачки щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд дійшов висновку стягнути з відповідачки на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 6 250,40 грн. 
Керуючись ст. ст. 137, 270, 381 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,
постановив:
Заяву Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» 6 250,40 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Додаткова постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Суддя-доповідач                                                   Сергій МЕДВЕЦЬКИЙ

судді:                                                                 Світлана КОПАНИЧУК

Віталій ОНІЩУК