Дата документу 04.01.2024 Справа № 317/4709/23

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/4709/23 Головуючий у 1-й інстанції: Сакоян Д.І.
Провадження № 22-ц/807/111/24 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 січня 2024 року                                                 м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Трофимової Д.А.
суддів: Бєлки В.Ю.,
Онищенка Е.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , яка підписана його представником - адвокатом Литвинець Юрієм Володимировичем, на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 28 вересня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:
У серпні 2023 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з вищевказаним позовом.
Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 31 серпня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження у цій справі.
27 вересня 2023 року від ОСОБА_1 до суду надійшов зустрічний позов до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави.
Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 28 вересня 2023 року відмовлено у прийнятті до спільного розгляду з первісним позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зустрічного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави.
Зустрічну позовну заяву повернуто заявнику.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яка підписана його представником - адвокатом Литвинець Ю.В., в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що Банк звернувся з позовом з тих підстав, що між сторонами наявні кредитні правовідносини; на платіжну картку, видану ОСОБА_1 , був встановлений кредитний ліміт, яким, на думку позивача, відповідач скористався (отримав кредитні кошти), але не повертає кредит та не сплачує відсотки за його використання. До позову Банком надано розрахунок заборгованості та виписку по платіжним карткам ОСОБА_1 , у яких вказані суми коштів, отриманих Банком від ОСОБА_1 (шляхом списання з карткового рахунку) у період, який відповідає спірному періоду за зустрічним позовом. Саме з серпня 2022 року по липень 2023 року з рахунку ОСОБА_1 . Банком були списані кошти, які він вважає сплатою (погашенням) кредиту – 19 537,80 грн. та сплатою процентів – 10 531,38 грн., а ОСОБА_1 - коштами, набутими Банком без достатніх правових підстав.
Звертаючись із зустрічним позовом  ОСОБА_1  зазначав, що протягом 2022- 2023 років з його карткового рахунку, відкритого у АТ КБ «Приватбанк», відповідачем (за зустрічним позовом) були списані грошові кошти з призначенням платежу «списання відсотків за використання кредитного ліміту» у загальній сумі 22 453,00 грн. При цьому,  ОСОБА_1  заперечує підписання з АТ КБ «Приватбанк» кредитного чи іншого договору на отримання кредиту, узгодження його істотних умов, й взагалі звернення до Банку з цього приводу. Вказував, що кредитні кошти у свою власність не отримував, зазначав про відсутність у нього цивільних обов`язків зі сплати відповідачу процентів за користування кредитними коштами. Тому кошти Банком отримані без належної правової підстави. 
Вважає, що подання у цій справі зустрічного позову, задоволення якого виключатиме задоволення первісного позову, має на меті, зокрема, довести відсутність матеріально-правової підстави для задоволення первісного позову через відсутність матеріальних (кредитних) правовідносин, на які посилається позивач за первісним позовом. Правовою підставою зустрічного позову є ст. 1212 ЦК України, якою врегульовано питання наслідків набуття та збереження майна без достатньої правової підстави.
Також, на думку заявника, суд не врахував, що підставою первісного та зустрічного позовів є обставини використання рахунку ОСОБА_1 за допомогою платіжних карток, емітованих йому Банком, списанням з них Банком на свою користь певних сум коштів, правомірність чого не визнається відповідачем у п. 13 відзиву та оспорюється у зустрічному позові. 
Зауважує, що висновки суду з приводу того, що заявлені зустрічні вимоги істотно розширять предмет доказування є необґрунтованими. Доказування обставин, викладених у зустрічному позові, не є правовою підставою для його повернення. Також, судом не встановлено безпідставність зазначення у зустрічному позові у якості 3 особи ОСОБА_2 , висновки суду про затягування розгляду справи у зв`язку із пред`явленням зустрічного позову з таким складом учасників є необґрунтованими.
Учасники справи своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України та частини 2 статті 369 ЦПК України.
Відповідно до вимог абзацу 2 частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі є дата складення повного судового рішення – 04.01.2024 року.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції  в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Запорізького районного суду Запорізької області від 28 вересня 2023 року скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що предмет та підстави первісного та зустрічного позовів є різними, первісний та зустрічний позови хоча у певній мірі й взаємопов`язані, проте їх спільний розгляд не є доцільним. Заявлені відповідачем вимоги істотно розширять предмет доказування, призведуть до необхідності залучення нових учасників процесу, оскільки у зустрічному позові позивач зазначив третю особу, що затягне розгляд справи в цілому. 
Перевіривши такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновків, що оскаржувана ухвала суду вищезазначеним вимогам закону не відповідає, з огляду на наступне.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
За змістом п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.  
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п. 1 ст. 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Частиною 1 ст. 193 ЦПК України визначено, що  відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.
Відповідно до ч. 2 ст. 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
Отже, умовами пред`явлення зустрічного позову є взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним; доцільність сумісного розгляду основного й зустрічного позовів. Доцільним є сумісний розгляд, коли це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємовідносини сторін, виключити винесення взаємно суперечливих чи взаємовиключних судових рішень.
Взаємний зв`язок первісного і зустрічного позову може виявлятись у тому, що зустрічна вимога виключає вимогу первісну, або обидва випливають з однієї підстави, або взаємний зв`язок виникає з однорідності обставин виникнення взаємних матеріально-правових вимог між позивачем і відповідачем. Первісний і зустрічний позов можуть бути взаємозв`язаними і тоді, коли підстава зустрічного позову паралізує підставу первісного позову, а тому задоволення вимог відповідача виключає задоволення вимог позивача.
Отже, із положень статті 193 ЦПК України убачається, що прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним відноситься до  дискреційних повноважень суду, при цьому, саме суд першої інстанції визначає взаємопов`язаність позовів (зокрема, виникнення із одних правовідносин, випадок коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, тощо), а, крім цього, додатково повинен визначитися із доцільністю такого спільного розгляду, що є оціночним поняттям у кожній окремій справі та оцінку цьому може дати виключно суд, що розглядає справу як суд першої інстанції.
Відповідно до ч. 3 ст. 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику.
Отже, прийняття зустрічного позову можливе за дотримання умов, передбачених частиною другою статті 193 ЦПК України, і залежить від того, наскільки суд вважає за доцільне розглядати цей позов у одному провадженні з первісним.
За своєю сутністю зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог виключає задоволення вимог позивача.
Умовами пред`явлення зустрічного позову є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, що виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин; доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів, оскільки це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити фактичні взаємовідносини сторін, виключити ухвалення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень.
Отже, зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог унеможливлює задоволення вимог позивача. Зустрічний позов має бути пред`явлений лише до первісного позивача (або одного зі співпозивачів). Умовою пред`явлення зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним; взаємопов`язаність позовів виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин.
Подібні за змістом правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц (провадження № 14-483 цс 19).
Ураховуючи викладене, взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виявлятись у наступному: обидва позови взаємно пов`язані,   і їх спільний розгляд сприятиме оперативному та правильному вирішенню спору, взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах; вимоги за зустрічним та первісним позовами можуть зараховуватись; задоволення зустрічного позову виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову.
Подання такого зустрічного позову має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом. У таких випадках задоволення зустрічного позову тягне за собою відмову у первісному позові повністю або частково.
Встановлено, що АТ КБ «Приватбанк»  звернулось до суду із позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .
В свою чергу, ОСОБА_1 подав зустрічний позов до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави
За змістом зустрічного позову  ОСОБА_1  стверджує, що кредитні кошти у свою власність не отримував, посилається на відсутність у нього цивільних обов`язків зі сплати відповідачу процентів за користування кредитними коштами, ставить під сумнів наявність у  АТ КБ «Приватбанк» права вимоги за кредитним договором про надання банківських послуг.
З викладеного вбачається, що подання зустрічного позову ОСОБА_1 має на меті доведення відсутності матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вказаної обставини не встановив та необґрунтовано вважав, що первісний та зустрічний позови хоча у певній мірі й взаємопов`язані, проте їх спільний розгляд не є доцільним.
Отже, визначені судом першої інстанції підстави для повернення зустрічного позову є необґрунтованими.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує на те, що при застосуванні процедурних правил національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (рішення від 26 липня 2007 року у справі «Walchli v. France», від 8 грудня 2016 року «ТОВ «Фріда» проти України»).
Отже, ухвала Запорізького районного суду Запорізької області від 28 вересня 2023 року  постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому  підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, а відтак апеляційна скарга підлягає задоволенню. 
Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суду,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка підписана його представником - адвокатом Литвинець Юрієм Володимировичем, задовольнити.
Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 28 вересня 2023 року у цій справі скасувати.
Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складений 04 січня 2024 року.

Головуючий Д.А.Трофимова
Судді: В.Ю. Бєлка
Е.А. Онищенко