ПОСТАНОВА 
Іменем України

11 січня 2024 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 383/182/23
провадження № 22-ц/4809/178/24 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Чельник О. І.,
секретар судового засідання Діманова Н. І.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
треті особи - Орган опіки та піклування Бобринецької міської ради, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кетрисанівської сільської ради,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 28 серпня 2023 року у складі головуючого судді Бондаренко В. В.
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.
30.01.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Бобринецької міської ради, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кетрисанівської сільської ради, в якому просив позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовні вимоги мотивовано тим, що з 09.10.2010 ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя у подружжя не склалося через зловживання на той час відповідачем алкоголем, вчинення ним сварок та прояв неповаги до дружини та донькию. Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 15.03.2013 року шлюб розірвано та стягнуто з відповідача аліменти на утримання доньки. З того часу відповідач дуже рідко бачиться з дитиною, не цікавиться станом її здоров`я, вихованням та духовним розвитком.
З січня 2016 року дитина ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_4 проживали в м. Кропивницький. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла.
Дитина ОСОБА_3 після смерті матері постійно проживає в сім`ї позивача, який є її рідним дядьком, ОСОБА_1 , де про неї турбуються, займаються її вихованням, розвитком та навчанням, забезпечують всім необхідним для комфортного життя. Дитина має дуже теплі дружні стосунки зі своїми двоюрідними братом та сестрою.
Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться станом її здоров`я, навчанням, підготовкою до самостійного життя, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, тому створились умови, які можуть зашкодити інтересам дитини. Відповідач не виконує покладених законом на батьків обов`язків, не бере педагогічної, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні доньки, окрім як матеріальної, грошової, яка проявляється лише у вчасній сплаті аліментів в розмірі, визначеному відповідно до рішення суду. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на утриманні позивача та його сім`ї.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 28 серпня 2023 року позов задоволено. 
Позбавлено  ОСОБА_2  батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  судовий збір в розмірі 1073,60 грн. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, щовідповідач тривалий час з донькою не проживає, вихованням та матеріальним утриманням доньки не займається, окрім сплати аліментів на її утримання відповідно до рішення суду, не цікавиться станом здоров`я дитини, її фізичним, моральним та духовним розвитком, фактично усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, хоча перешкод їй ніхто не чинив, вихованням та утриманням дитини займається позивач. Крім того, після смерті матері дитини відповідач як єдиний законний представник ОСОБА_5 не звертався за оформленням соціальних виплат по втраті годувальника та спадщини.
Оскільки факт ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини ОСОБА_3 та захисту її прав і інтересів знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи, суд враховуючи повідомлені дитиною обставини небажання проживати з батьком, прихильності дитини до дядька та його сім`ї, бажання дитини проживати саме з дядьком та виходячи із найкращих інтересів дитини, суд виснував про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно  його неповнолітньої доньки.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Представник відповідача адвокат Пономарьов О. В. подав апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Зазначив, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.
Суд не сприяв захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування та безпідставно врахував ставлення малолітньої ОСОБА_3 до батька та не бажання проживати з ним. Не взято до уваги, що батько ідонька тривалий час проживали окремо, тому, вративши матір, дитина намагається зберегти звичне середовище і заперечує проти зміни свого місця проживання.
Також суд не врахував, що батько приїздив до доньки, однак не міг з нею поспілкуватись з підстав, небажання донькою на спілкування, а також наявності перешкод зі сторони родини померлої ОСОБА_4 , до смерті матері ОСОБА_4 відповідач за можливості постійно зустрічався з донькою та цікавився її розвитком, зокрема, відвідували культурні заклади, придбавали необхідні речі тощо. 
Представник відповідача просить врахувати, що інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із батьком та забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Вважає, що висновок органу опіки та піклування щодо наявності підстав для застосування до ОСОБА_2 крайнього заходу впливу - позбавлення батьківських прав, прийнято судом передчасно, а висновок суду про наявність підстав для застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав невірним.
Також вказує, що матеріальне забезпечення дитини дядьком не може свідчити про свідоме ухилення батька від виконання батьківських обов`язків.
Відзив на апеляційну скаргу не подано. 
Треті особи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України. 
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши пояснення відповідача та його представника адвоката Пономарьова О. В., які підтримали доводи апеляційної скарги, позивача та його представника адвоката Оверченко Л. В., які заперечували проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню.
Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.10.2010 (а.с.11).
Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_2 та ОСОБА_4 записані батьками  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).
Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 15.03.2013, яке набрало законної сили, шлюб між  ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано, та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4  аліменти на утримання дочки  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), щомісячно до виповнення повноліття дитини (14-15).
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла (а.с.16).
На час смерті ОСОБА_4 разом з нею  проживала її донька ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією довідки КП «ЖЕО №1 КМР» №54 від 23.01.2023 (а.с.20).
Після смерті матері дитина ОСОБА_3 проживає в сім`ї свого рідного дядька ОСОБА_1 ,  до якої входять: його дружина ОСОБА_7 , діти: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією довідки КП «ЖЕО №1 КМР» №53 від 23.01.2023 і не оспорюється сторонами (а.с.19).
Згідно характеристики учениці 5-В класу Комунального закладу «Академічна гімназія Кропивницької міської ради»  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батько до школи ніколи не приходив, батьківські збори не відвідував, дитиною не цікавився. Під час хвороби матері дитиною опікувався рідний дядько  ОСОБА_1  та тітка  ОСОБА_7 , які після смерті матері продовжили піклування за дитиною (а.с.22).
ОСОБА_2 за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_3  характеризується позитивно, що підтверджується характеристикою Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області №106 від 13.03.2023 (а.с.108).
Заборгованість у відповідача зі сплати аліментів на утримання доньки відсутня, що підтверджується виконаним старшим державним виконавцем Ісаковою Н.Ю. розрахунком заборгованості від 27.01.2023 №415 за період з 01.01.2018 по 18.01.2023 (а.с.17).
Згідно висновку органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Кетрисанівської сільської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кетрисанівської сільської ради 29.03.2023 №124, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свій висновок мотивує тим, що від дня смерті матері дитина проживає в родині свого дядька ОСОБА_1 в м. Кропивницький. Батько дитини ОСОБА_2 проживає окремо від дитини за адресою: АДРЕСА_3 . Під час обстеження умов проживання родини ОСОБА_2 встановлено, що він разом з дружиною ведуть спільний побут, виховують малолітню доньку 2022 року народження, періодично беруть його старшу доньку до себе в гості. Умови проживання задовільні. Батько рідко цікавиться життям старшої доньки. (а.с.63-65). 
В судовому засіданні під час розгляду справи судом першої інстанції малолітня  ОСОБА_3 пояснювала, що проживала з мамою в м. Кропивницькому. На тепер проживає в м. Кропивницькому разом з дядьком та його родиною. Навчається у школі, має друзів. Їй подобається проживати в родині дядька, з ними має добрі стосунки, дядько купує їй все необхідне та ні в чому не відмовляє. З батьком та дідусем і бабусею по батьковій лінії не спілкується, оскільки не бажає. Батька не знає, з ним не спілкується. Батько згадав про неї коли померла мати, декілька разів їй телефонував, однак на виклики не відповідала, не хоче з ним спілкуватися. Рідні не забороняють їй спілкуватися з батьком, це її особисте рішення. Навпаки дядько пропонував відповідати на телефонні дзвінки батька. На день народження батько телефонував рідко, не кожного року. У 2020 році їздила з батьком в парк «Софіївка». Цього року батько приїздив до неї на наступний день після дня народження в м. Кропивницький, вона до нього вийшла та він привітав її з днем народження. Далі батько підійшов до знайомих і постійно був з ними, вона відчувала себе зайвою. Коли хворіла у лікарню її водили мама, дядько, дідусь або бабуся. З батьком проживати не бажає, хоче жити з дядьком в м. Кропивницькому.
Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. 
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини друга, четверта статті 77 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 ЦПК).
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом (частина друга статті 95 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно з ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Виходячи з положень ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
В силу п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.
Статтею 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).
Статтею 9 Конвенції про права дитини передбачено, що Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
В постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 308/13654/21 зазначено: як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження з дитиною полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
ЄСПЛ в рішенні у справі «Хант проти України» вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт заперечення відповідачем проти позбавлення його батьківських прав може свідчити про його інтерес до дитини.
Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України).
У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.
В постанові Верховного Суду від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18 вказано: зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і при наявності вини у діях батьків.
Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності обставин і підстав вважати доведеним свідоме ухилення  ОСОБА_2  від виконання своїх батьківських обов`язків відносно доньки ОСОБА_10 .
Суд не врахував, що після розлучення батьків малолітня ОСОБА_6 постійно проживала з матір`ю, спору щодо її місця проживання не було. Питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 за життя матері ОСОБА_4 не виникало. 
Матеріали справи не містять беззаперечних доказів нехтування ОСОБА_2 своїми батьківськими обов`язками, про умисне ухилення його від піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя.
Встановлено, що дійсно після смерті матері дитина постійно проживає в родині свого дядька в м. Кропивницькому задля збереження звичного для неї середовища, продовжує навчатись в тій же школі, позивач та його дружина забезпечують умови необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини.
При цьому, відповідач не ухиляється від спілкування з донькою, намагається налагодити з нею родинні зв`язки, які фактично були втрачені через віддаленість їх місця проживання після розлучення батьків, що не заперечувалось самою дитиною в суді першої інстанції.
Колегія суддів погоджується, що відповідач не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; недостатньо вживає заходів до нормалізації їх відносин, несвідомо поставився до вирішення питання щодо оформлення спадкових та інших прав дитини на соціальне забезпечення після смерті матері.
Проте зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батька, свідомого нехтування ним своїми обов`язками.
Відповідач заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 , сама дитина в суді першої інстанції висловила бажання проживати у сімї позивача ОСОБА_1 , проте не вказувала на необхіність позбавлення відповідача батьківських прав відносно неї.
Висновок органу опіку і піклування виконавчого комітету Кетрисанівської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його доньки ОСОБА_3 не можна визнати достатньо обґрунтованим, оскільки він грунтується на припущеннях, не містить посилання на обставини і факти, що свідчать про ухилення відповідача чи свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками щодо виховання дитини.
Колегія суддів не погоджується, що при встановлених судом обставинах позбавлення відповідача батьківських прав здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, а втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав.
Апеляційний суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, як і гострої соціальної необхідності у цьому, оскільки позбавлення  ОСОБА_2  батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькові щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування його за обставин цієї справи не доведено. 
Відповідач не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив з ним сімейних відносин не відповідає інтересам дитини.
Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, який носить рекомендаційний характер, не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, а тому відповідно до частини шостої статті 19 СК України апеляційний суд з ним не погоджується.
Суд апеляційної інстанції, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, бажання відповідача брати участь у вихованні та спілкуванні з дочкою та з огляду на відсутність даних про те, що відповідач притягувався до відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав. 
Разом з цим, апеляційний суд вважає доцільним попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, і покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
У зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Бобринецької міської ради, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кетрисанівської сільської ради, про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 1288,32 грн. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 28 серпня 2023 року скасувати.
Позов ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Бобринецької  міської ради, Орган  опіки та  піклування виконавчого комітету Кетрисанівської сільської ради, про позбавлення батьківських прав залишити без задоволення.
Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Покласти на органи опіки та піклування виконавчого комітету Кетрисанівської сільської ради контроль за виконанням  ОСОБА_2 батьківських обов`язків щодо дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В порядку розподілу судових витрат стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 - 1288,32 грн сплаченого судового збору.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                         С. М. Єгорова

Судді                                                                О. Л. Карпенко

                                                               О. І. Чельник