ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 р. 	Справа № 440/15077/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 11.10.2023, головуючий суддя І інстанції: Г.В. Костенко, м. Полтава, повний текст складено 11.10.23  по справі № 440/15077/23
за позовом                ОСОБА_1  
до               Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Полтавської області   за участю   третьої особи                 ОСОБА_2 
про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ

09.10.2023 ОСОБА_1 (далі по тексту -   ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Полтавської області (далі по тексту -  КДКА Полтавської області, відповідач), третя особа ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2 , третя особа) у якому просив суд визнати протиправним та скасувати рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Полтавської області від 24.08.2023 про порушення дисциплінарної справи стосовно ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог послався на грубе недотримання відповідачем процедури порушення дисциплінарної справи стосовно ОСОБА_1 , яке полягало у не дорученні всупереч п. 24 Положення про порядок прийняття та розгляду скарг щодо неналежної поведінки адвоката, яка може мати наслідком його дисциплінарну відповідальність, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 30.08.2014  № 120 (далі по тексту - Положення № 120), одному із членів дисциплінарної палати проведення перевірки відомостей, викладених в скарзі, що в свою чергу, призвело до порушення прав позивача на надання пояснень та доказів по суті скарги.
Наголосив, що позивач був позбавлений можливості отримати три скарги, які слугували підставою для порушення дисциплінарних справ, оскільки Голова КДКА Полтавської області направив їх на поштове відділення АТ «Укрпошти» із зазначенням невідомого номеру телефону, а не безпосередньо на адресу ОСОБА_1 . З огляду на вказане, стверджував, що відповідачем не виконано вимоги про необхідність повідомлення адвоката про проведення щодо нього перевірки. 
Вважав, що ОСОБА_2 , оскаржуючи дії ОСОБА_1 , припустився зловживання правом на звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, оскільки всі три скарги, 11 листопада 2021 року, 13 листопада 2021 року і 14 листопада 2021 року, є однотипними та такими, що взагалі не стосуються третьої особи.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.10.2023 по справі № 440/15077/23 позовну заяву ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Полтавської області, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення повернуто позивачеві.
Позивач, не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на прийняття судового рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 11.10.2023 про повернення позовної заяви скасувати повністю, а справу направити до суду першої інстанції для продовження судового розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги наполягав на передчасності висновку суду щодо повернення позовної заяви ОСОБА_1 з підстав подання останнім двох аналогічних позовів до того самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, оскільки, справи № 440/1509/23 та № 440/15079/23 хоча і містять однаковий суб`єктний склад, однак, стосуються скасування різних рішень КДКА Полтавської області, які датовані 24.08.2023, про порушення відносно позивача трьох дисциплінарних справ за скаргами ОСОБА_2 , що і зумовило подання до Полтавського окружного адміністративного суду трьох позовних заяв.
Враховуючи наведене, наполягав на необґрунтованості оскаржуваної ухвали з огляду на неуважність суду першої інстанції, що призвело до незаконності та невідповідності прийнятого рішення фактичним обставинам справи.
Відповідач, у надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу, заперечував проти задоволення її вимог, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, як законну і обґрунтовану. 
Третя особа правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до ч. 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції із відомостей комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" встановлено, що ОСОБА_1 через систему "Електронний суд" 09.10.2023 подав до Полтавського окружного адміністративного суду дві позовні заяви до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Полтавської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Полтавської області від 24.08.2023 про порушення дисциплінарної справи (справи № 440/15099/23 та № 440/15079/23).
Станом на 11.10.2023 у справах № 440/15099/23 та № 440/15079/23 не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.
Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 на підставі п. 5 ч. 4 ст. 169 КАС України, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем подано до цього самого суду інші позови до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.
Надаючи правову оцінку правильності застосування судом першої інстанції норм процесуального права щодо встановлених обставин справи, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно із частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист визначеним законом шляхом.
Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.
Відповідно до положень статті 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною 2 статті 171 КАС України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.
Отже, правовою підставою для повернення позовної заяви в порядку пункту 5 частини четвертої статті 169 КАС України є одночасна сукупність наступних умов: 1) позивач подав до того ж суду аналогічний позов; 2) позовні вимоги в такому позову заявлені до того ж самого відповідача; 3) предмет обох позовних заяв є тотожним; 4) підстави позовів однакові; 5) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду. 
Згідно з висновками Верховного Суду у постанові від 06.02.2023 по справі № 140/559/22 предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин.
Таким чином, для встановлення тотожності підстав та предмету позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. 
Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 809/487/18.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що 09.10.2023 ОСОБА_1 за допомогою системи «Електронний суд» звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із трьома позовними заявами до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Полтавської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішень Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Полтавської області від 24.08.2023 про порушення дисциплінарної справи, яким було присвоєно унікальні номера справ: № 440/15099/23, № 440/15079/23 та № 440/15077/23 (справа, що переглядається).
При цьому, суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву у справі № 440/15077/23, вважав, що у всіх вищевказаних справах оскаржується одне й те саме рішення КДКА Полтавської області від 24.08.2023.
Разом з цим, з поданих відповідачем та позивачем до суду апеляційної інстанції документів, вбачається, що 24.08.2023 Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Полтавської області було прийнято три різні рішення про порушення дисциплінарних справ за скаргами ОСОБА_2 від 11.11.2021, від 13.11.2021, від 14.11.2021 про притягнення до дисциплінарної відповідальності адвоката ОСОБА_1 у зв`язку з порушеннями вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську дiяльнiстъ».
Колегія суддів зі змісту вказаних рішень встановила, що вказані рішення відповідача прийняті відповідно за скаргою ОСОБА_2 від 11.11.2021 - матеріали дисциплінарного провадження № 205, за скаргою ОСОБА_2 від 13.11.2021 - матеріали дисциплінарного провадження № 206, за скаргою ОСОБА_2 від 14.11.2021 - матеріали дисциплінарного провадження № 207. Відтак, очевидним є існування трьох рішень суб`єкта владних повноважень, за оскарженням яких позивач звернувся до суду з різними позовами по справах  № 440/15099/23, № 440/15079/23 та № 440/15077/23.
Таким чином, незважаючи на однаковий суб`єктний склад та дату прийняття оскаржуваних рішень, обставини, які наведені в них, є неоднакові, так само, різняться і підстави порушення дисциплінарних справ щодо ОСОБА_1 . Крім того, факти, наведені у скаргах ОСОБА_2 теж не є тотожними, що підтвердилось під час дослідження судом апеляційної інстанції змісту оскаржуваних рішень. 
Варто вказати, що в позовній заяві ОСОБА_1 вказував на існування трьох різних скарг ОСОБА_2 , однак суд першої інстанції залишив таку обставину поза увагою.
За встановлених у справі обставин, у колегії суддів відсутні підстави стверджувати, що позивачем звернено три ідентичні позови, оскільки у справі № 440/15099/23, у справі № 440/15079/23 та у справі № 440/15077/23 (яка переглядається) є різними предмети спору.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не здійснювалось належним чином дослідження предметів спору у справах № 440/15099/23 та № 440/15079/23, які, як підтвердилось під час апеляційного перегляду справи № 440/15077/23, не є тотожними, що призвело до прийняття необґрунтованого та передчасного висновку про повернення позовної заяви ОСОБА_1 .
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру. У цьому пункті закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom, заява № 4451/70, п. 36). Проте ці права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність вказаних прав (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria, заява № 36760/06, п. 230).
Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» (Miragall Eckolano v. Spain) та в рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» (Perez de Rada Cavanilles v. Spain) вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Отже, Суд визнав порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином позиція Європейського Суду з прав людини свідчить, що основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що у даному випадку відсутня достатня та необхідна сукупність правових підстав, прямо передбачених пунктом 5 частини четвертої статті 169 КАС України, для повернення адміністративного позову ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Полтавської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, а Полтавський окружний адміністративний суд не врахувавши та не дослідивши обставин, щодо різних предметів позову у спірних справах, діяв не у спосіб, визначений процесуальним законом, та передчасно повернув позовну заяву ОСОБА_1 , фактично позбавивши позивача права на судовий захист.
Згідно з частиною 1 статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини 3 статті 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання (ст. 320 КАС України).
На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 11.10.2023 у справі № 440/15077/23 підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст.ст. 242, 243, 250, 308, 311, 312, 315, 317, 320 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -  

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу  Полтавського окружного адміністративного суду від 11.10.2023 по справі № 440/15077/23 - скасувати. 
Справу № 440/15077/23 за позовом за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Полтавської області, за участю третьої особи ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення направити до Полтавського окружного адміністративного суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	В.Б. Русанова    С.П. Жигилій