Справа № 442/8036/22                                Головуючий у 1 інстанції:  Гарасимків Л.І. 
Провадження № 22-ц/811/2635/23                 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ 

29 лютого 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Копняк С.М.,
суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,
секретар судового засідання - Зеліско-Чемерис К.Р.,
з участю – представника апелянта – адвоката Кравченко К.М., позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки – адвоката Чехова Д.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 липня 2023 року (повний текст рішення складено 25 липня 2023 року), у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , третя особа: Дрогобицька об`єднана територіальна громада в особі Дрогобицької міської ради Львівської області про встановлення порядку користування земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В:

у грудні 2022 року  ОСОБА_1  звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , третя особа: Дрогобицька об`єднана територіальна громада в особі Дрогобицької міської ради Львівської області про встановлення порядку користування земельною ділянкою.
В підтвердження позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 14 лютого 2006 року. Будинок АДРЕСА_2 одноповерховий і складається з чотирьох квартир, власниками яких є: ОСОБА_4 (квартира АДРЕСА_2 ), ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (квартира АДРЕСА_3 ), ОСОБА_2 ( квартира АДРЕСА_4 розташований на земельній ділянці, яка рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради депутатів трудящих за № 709 від 11 грудня 1963 року була закріплена на праві землекористування за будинковолодінням по АДРЕСА_2 загальною площею 1 730 кв.м., з яких 865 кв.м. в 2011 році було передано в оренду під огородництво мешканцям будинку ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 та під садівництво ОСОБА_1 . Рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 22 грудня 2020 року за № 267 здійснено списання багатоповерхового житлового будинку АДРЕСА_2 . У квітні - травні 2020 року позивачка звернулась до відповідачів, як до землекористувачів з пропозицією добровільного позасудового вирішення питання з приватизації наданої в користування земельної ділянки, площею 0,0865 га., яка призначена для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_2 , надавши час відповідачам для письмової згоди на виготовлення технічної документації для безоплатної передачі у спільну власність земельної ділянки та з подальшим оформленням документації на отримання земельної ділянки у власність та визначення порядку користування земельною ділянкою, надавши прийняття рішення та вчинення відповідних дій. 12 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Дрогобицької міської ради з проханням повідомити, чи надходило до міської ради заяви від співвласників квартир будинку АДРЕСА_2 , а саме від ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 до відведення у спільну сумісну власність співвласників квартир земельної ділянки: 365 кв.м., яка призначена для обслуговування будинку. Листом від 14 червня 2021 року за № 3-17/5543 виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради повідомлено про те, що до міської ради не надходили заяви від співвласників квартир у будинку АДРЕСА_2 , щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за місцезнаходженням вищезазначеного житлового будинку у період з 22 березня 2021 року по 14 червня 2021 року. Листом від 06 вересня 2011 року за № 3-21/7478 Дрогобицька міська рада повідомила позивачку з приводу оформлення документації на земельну ділянку у власність для обслуговування житлового будинку, зазначивши, що для розгляду питання передання у власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку необхідне звернення всіх власників житлового будинку з заявами про передачу земельної ділянки у спільну сумісну власність. Також зазначивши, що для обслуговування житлового будинку є можливість надати у сумісну власність земельну ділянку площею 865 кв.м. за умови додержання процедури. На даний час відповідачі не здійснили дій з метою досудового погодження порядку користування земельною ділянкою, не надали згоду на розробку технічної документації з метою приватизації земельної ділянки наданої в користування під будинковолодінням АДРЕСА_2 . З метою можливості встановлення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками будинку, визначення варіантів, була призначена судова будівельно-технічна експертиза, і висновком №216/09 від 30 липня 2009 року було визначено варіант порядку користування земельною ділянкою. Проте, відповідачі самовільно на свій власний розсуд визначили порядок користування земельною ділянкою, встановивши паркани та висадивши кущі з метою перешкоджання можливості користування прибудинковою земельною ділянкою, чим порушивши її права на користування земельною ділянкою, а тому у неї виникла необхідність звернутися до суду.
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 липня 2023 року позов задоволено.
Встановлено порядок користування земельною ділянкою, призначеною для обслуговування житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 0,0865 га між власниками квартир житлового будинку АДРЕСА_2 , згідно запропонованого варіанту порядку користування земельної ділянкою висновком судової будівельно-технічної експертизи № 216/09 від 30 липня 2009 року.
Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 подавши у вересні 2023 року апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 липня 2023 року і відмовити в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано того, що будинок в якому сторони у справі є власниками квартир є багатоквартирним, відтак, з огляду на положення статті 42 ЗК України, земельна ділянка може бути передана у власність лише ОСББ, а не власникам квартир. Не переходить право користування такою земельною ділянкою до власника однієї із квартири в багатоквартирному будинку і на підставі положень статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України. Вказує, що висновок експертизи, яким керувався суд при ухваленні рішення, є недопустимим доказом у справі, адже таку експертизу було проведено в межах іншої цільної справи № 2-52/10, рішенням в якій в задоволенні позову ОСОБА_1 про встановлення порядку користування земельною ділянкою було відмовлено. Зазначає і про інші недоліки висновку експерта. Оскільки власники квартир у багатоквартирному будинку не мають права на виділ своєї частки в натурі, неможливим є виділення їм в користування і частини земельної ділянки, призначеної для обслуговування такого будинку.
В жовтні 2023 року через систему «Електронний суд» від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, який підписаний представником ОСОБА_9 , який мотивований законністю та обґрунтованістю рішення суду першої інстанції, та в якому міститься прохання залишити його без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Від інших відповідачів відзиви на апеляційну скаргу не надходили, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, позивачки та її представника, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.
До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом установлено, що ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 . 
Будинок АДРЕСА_2 одноповерховий і складається з чотирьох квартир, власниками яких є позивач та відповідачі у справі. 
Будинок розташований на земельній ділянці, яка рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради депутатів трудящих за № 709 від 11 грудня 1963 року була закріплена на праві землекористування за будинковолодінням по АДРЕСА_2 загальною площею 1730 кв.м. згідно з схем плану, з яких 865 кв.м. в 2011 році було передано в оренду під огородництво мешканцям будинку ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 та під садівництво ОСОБА_1 .
Відповідно до рішення № 709 від 11 грудня 1963 року «Про впорядкування землекористування поміж двома комунальними будинковолодіннями по АДРЕСА_5 та по АДРЕСА_6 », на часткову зміну рішення міськвиконкому від 20 жовтня 1953 року № 1561 про реєстрацію землекористування встановлено норму землекористування за будинковолодінням по АДРЕСА_6 загальною площею 1572 кв.м. та по АДРЕСА_5 загальною площею 1730 кв.м. згідно зі схемою.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22)).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див.: постанову Верховного Суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).
Пунктом першим частини першої статті першої Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири є багатоквартирним будинком. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна.
Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України (в редакції чинній на момент набуття позивачкою права власності на квартиру) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Згідно з частиною другою статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Таким чином, до особи, яка набула право власності на квартиру у багатоквартирному будинку, право власності або право користування на земельну ділянку не переходить.
За обставинами справи, що переглядається, у будинку є чотири окремих квартири, і сторони у справі є власниками квартир у будинку, який має статус саме багатоквартирного.
Правовий режим спірної земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний житловий будинок, та прибудинкової території визначається земельним законодавством, зокрема Земельним кодексом України.
Відповідно до статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають, зокрема - співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.
Частинами першою-третьою статті 42 ЗК України передбачено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.
Згідно з четвертим та шостим пунктами частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», прибудинкова територія - це територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку. Спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі №569/16666/16-ц (провадження № 61-14719св19), зроблено висновок, що:
«Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що співвласники багатоквартирного будинку набувають права власності чи права користування земельною ділянкою, необхідною для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення їх житлових, соціальних і побутових потреб, після передачі такої ділянки у їх власність чи у постійне користування на загальних підставах у вставленому законом порядку. Розміри та конфігурація такої земельної ділянки визначаються на підставі відповідної технічної документації із землеустрою, яка подається на затвердження уповноваженому на прийняття такого рішення органу місцевого самоврядування.
Зазначене у статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» поняття «права на земельну ділянку» варто розуміти як оформлене у встановленому законом порядку право власності чи право постійного користування. Лише після оформлення такого права розміри і конфігурація земельної ділянки вважаються встановленими.
За статтями 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. За наведеного, до суду із позовом про визначення порядку користування земельною ділянкою та усунення перешкод в користуванні нею може звертатись особа, яка у встановленому законом порядку набула право власності або право користування такою земельною ділянкою».
Аналогічні висновки викладено в постановах Верховного Суду від: 15 вересня 2021 року у справі № 397/670/19 (провадження № 61-4556св20); 23 лютого 2022 року у справі № 688/941/20 (провадження № 61-3466св21); 15 вересня 2022 року у справі № 136/1923/19 (провадження № 61-18332св21); 26 жовтня 2022 року у справі № 308/9287/14-ц (провадження № 61-4529св20), що свідчить про його усталеність.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
У справі, що переглядається, судами встановлено, що спірна земельна ділянка у спільну сумісну власність або спільне користування співвласникам багатоквартирного будинку не передавалась, можливості передачі у власність чи користування окремим співвласникам багатоквартирного будинку земельної ділянки, на якій він розташований, нормами чинного на даний час законодавства не передбачена.
За таких обставин встановивши відсутність порушеного права позивача, суд першої інстанції зробив невірний висновок про задоволення позову.
Оскільки наведене є самосійною підставою для відмови в задоволенні позову, колегія суддів не убачає підстав для аналізу та надання відповіді на інші доводи апеляційної скарги.
Пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина друга статті 376 ЦПК України).
Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення скасувати, з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.
Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, з позивача на користь особи, яка подала апеляційну скаргу слід стягнути судовий збір, сплачений за її подання у розмірі 1 488 грн 60 коп.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 382 – 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , задовольнити.
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 липня 2023 року скасувати, ухвалити нове рішення.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , третя особа: Дрогобицька об`єднана територіальна громада в особі Дрогобицької міської ради Львівської області про встановлення порядку користування земельною ділянкою відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 488 (одну тисячу чотириста вісімдесят вісім) грн 60 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 01 березня 2024 року.

Головуючий                                                         С.М. Копняк
Судді:                                                                        С.М. Бойко
А.В. Ніткевич