П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

08 січня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/30240/23	

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції: м. Одеса;
Дата складання повного тексту ухвали суду 1 інстанції:
07.11.2023 року;
Головуючий в 1 інстанції: Бездрабко О.І.

               П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
                          Головуючого судді – Єщенка О.В.
                           суддів                      – Крусяна А.В.
                                                            – Яковлєва О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо незабезпечення виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 23.10.2021 року по справі №540/3916/21 шляхом виплати присудженої суддівської винагороди за рахунок бюджетних асигнувань, призначених для виплати суддівської винагороди суддям апеляційних судів;
зобов`язати Державну казначейську службу України здійснити виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 23.10.2021 року по справі №540/3916/21 шляхом виплати присудженої суддівської винагороди за рахунок бюджетних асигнувань, призначених для виплати суддівської винагороди суддям апеляційних судів.
В обґрунтування позову зазначено, що рішенням суду, яке набрало законної сили в адміністративній справі №540/3916/21, на користь позивача стягнуто нараховану, але не виплачену суддівську винагороду у розмірі 401547 грн. Виконання вказаного судового рішення забезпечується Державною казначейською службою України на підставі пред`явленого позивачем виконавчого документу.
На даний час рішення суду залишається не виконаним у зв`язку із недостатністю бюджетних асигнувань за бюджетною програмою «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» та відсутністю бюджетних призначень за бюджетною програмою «Заходи щодо виконання рішень суду, гарантованих державою». У зв`язку із чим, казначейською службою повідомлено позивачу про те, що поданий ним виконавчий лист взято на облік та фактично буде виконаний після виділення відповідних бюджетних асигнувань.
Позивач зазначає, що фінансування суддівської винагороди передбачено за рахунок коду економічної класифікації 2113 – суддівська винагорода бюджетної програми КПКВК 0501030 – здійснення правосуддя апеляційними судами (наказ Міністерства фінансів України від 14.01.2011 року №11). Тому, нарахована, але не виплачена, суддівська винагорода підлягає виплаті за рахунок бюджетних асигнувань, призначених для виплати суддівської винагороди суддям апеляційних судів.
Відтак, не забезпечивши виконання рішення за відповідним бюджетним призначенням, казначейська служба допустила протиправну бездіяльність та порушила права позивача як на своєчасне виконання рішення суду так і фактичне поновлення його порушених прав на належну оплату праці.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
Суд роз`яснив позивачу, що повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.
Вирішуючи питання щодо відкриття провадження в адміністративній справі, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням суду по справі №540/3916/21 вже вирішено питання про присудження на користь позивача нарахованої, але не виплаченої суддівської винагороди за рахунок Державної казначейської служби України.
Суд зауважив на тому, що зазначене рішення набрало законної сили, а отже перевірка рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання вказаного судового рішення має здійснюватись в порядку, передбаченому статтями 382, 383 КАС України, і не підлягає розгляду в іншому (новому) судовому провадженні.
З посиланням на ту обставину, що між сторонами новий спір не виник, а має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення (пов`язаний з невиплатою суддівської винагороди) суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 170 КАС України, для відмови у відкритті провадження за поданою позивачем позовною заявою.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт зазначає, що судом першої інстанції помилково не враховано, що спір в іншій адміністративній справі №540/3916/21 не був вирішений між позивачем та Державною казначейською службою України і вказаний орган не був відповідачем у справі. Без належної правової оцінки залишено судом першої інстанції ту обставину, що предметом спору у даній адміністративній справі є протиправність бездіяльності Державної казначейської служби України щодо забезпечення належного виконання виконавчого документу, виданого у справі №540/3916/21, та як органу, на який законом покладаються функції з виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган.
Посилаючись на те, що судовим рішенням в іншій адміністративній справі (№540/3916/21) будь-яких обов`язків на орган казначейської служби не покладалось, вказаний орган не є стороною у вказаній адміністративній справі і підстави позовів не є тотожними, апелянт наполягає на помилковості висновків суду першої інстанції про наявність підстав, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 170 КАС України, для відмови у прийнятті позову позивача до провадження.
Відзив на апеляційну скаргу від Державної казначейської служби України у визначений апеляційним судом строк не надійшов.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип доступу до правосуддя.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За правилами частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.
Аналіз наведених положень адміністративного процесуального законодавства свідчить про те, що з вирішенням спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав та ухваленням у такому спорі рішення або прийняття ухвали про закриття провадження, які набрали законної сили, виключає повторне прийняття до розгляду та вирішення відповідних позовних вимог.
Встановлення наведених обставин у їх сукупності є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.
Виходячи з дійсних обставин справи, колегія суддів враховує, що рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2021 року, яке набрало законної сили по справі №540/3916/21, визнано протиправними дії Державної судової адміністрації України щодо нарахування та виплати судді Херсонського апеляційного суду ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18.04.2020 до 27.08.2020 із застосуванням обмеження передбаченого статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».
Стягнуто з Державної судової адміністрації України на користь судді Херсонського апеляційного суду ОСОБА_1 нараховану та невиплачену суддівську винагороду за період з 18.04.2020 до 27.08.2020 відповідно до статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у розмірі 401547 грн. 30 коп., з утриманням усіх передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.
Також, апеляційний суд встановив, що предметом спору у вказаній справі була саме протиправність дій Державної судової адміністрації України, що полягала у нарахуванні та виплаті судді Херсонського апеляційного суду ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18.04.2020 до 28.08.2020 із застуванням обмеження нарахування на суму 401547,30 грн.
У зв`язку із чим, у вказаній справі позивач просив стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України, головним розпорядником яких є Державна судова адміністрація України, шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України на його користь грошову суму у вигляді недоотриманої суддівської винагороди за період з 18.04.2020 до 28.08.2020 у розмірі 401547,30 грн., з обов`язковим утриманням податків та зборів.
Колегія суддів достеменно встановила, що у справі №540/3916/21 Державна судова адміністрація України не виступала відповідачем та будь-яких зобов`язань на цей орган (суб`єкт владних повноважень) судом не покладалось. При цьому, спірні правовідносини, що виникли виключно між позивачем та Державною судовою адміністрацією України, полягали у протиправності невиплати позивачу нарахованої за відповідний період суддівської винагороди.
Натомість у цій справі оспорюваною є протиправність бездіяльності Державної казначейської служби України як органу, на який законом покладаються функції з виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, в даному випадку – Державна судова адміністрація України.
Отже, спори у справі №540/3916/21 та у даній справі не є тотожними, оскільки не виникли між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Вказане спростовує правильність висновку суду першої інстанції про наявність обставин, передбачених пунктом 2 частини статті 170 КАС України, для відмови у відкритті провадження у цій справі.
Натомість, право позивача на оскарження бездіяльність Державної казначейської служби України, що, на його думку, має місце під час виконання виконавчого документу (саме під час реалізації вказаним органом законодавчо визначених функцій) прямо гарантується статтею 55 Конституції України, статтями 2, 5, 19 КАС України.
З огляду на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають нормам процесуального права та обставинам справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 320 КАС України підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Відповідно до приписів частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року – скасувати.
Справу направити до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття та оскарженню не підлягає.

        Головуючий-суддя:                                                                 О.В. Єщенко  
         
        Судді:                                                                                         А.В. Крусян  
                                                                                                             
                                                                                                                      О.В. Яковлєв