ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/522/23  Номер провадження 22-ц/814/519/24	Головуючий у 1-й інстанції Нагорна Н.В.  Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2024 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Абрамова П.С.,
Суддів: Одринської Т.В., Пікуля В.П.,
за участю секретаря судового засідання - Сальної Н.О., 
представника відповідача - адвоката Павлюченка В.Г., 
розглянувши в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи  апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», адвоката Мусійченка Д.Л., на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 23 червня 2023 року
у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог, - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , Відділ (Служба) у справах дітей Пирятинської міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення
УСТАНОВИВ:
коротко змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;
У березні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» в особі уповноваженого представника звернувся до суду із вказаним позовом, відповідно до якого прохав в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № PLPOG100000082 від 08.05.2007 в розмірі 28 019,66 доларів США (3 719,28 доларів США - заборгованість за кредитом (заборгованість за тілом кредиту); 6 167,70 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4 091,38 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 14 041,30 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором) звернути стягнення на будинок загальною площею 58,30 кв.м, житловою площею 32,10 кв.м, та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу на електронному аукціоні у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження»; виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: АДРЕСА_1 ; прохав вирішити питання розподілу судових витрат.
В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до укладеного договору № PLP0G100000082 від 08.05.2007 ОСОБА_2 (далі - третя особа) 08.05.2007 отримав кредит у розмірі 23 026,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 07.05.2027. 
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1  (далі - Відповідач) 08.05.2007 уклали договір іпотеки № PLP0G100000082, згідно з яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 58,30 кв.м, житловою площею 32,10 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 
У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором станом на 06.02.2023 утворилась заборгованість у загальній сумі 28 019,66 доларів США, яка складається з наступного: 3 719,28 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 6 167,70 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4 091,38 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 14 041,30 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.
Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 23 червня 2023 року у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог, - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , Відділ (Служба) у справах дітей Пирятинської міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення - відмовлено.
коротко змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;
Із вказаним рішенням в частині відмови у зверненні стягнення на предмет іпотеки не погодився позивач АТ КБ «ПриватБанк» та оскаржив його в апеляційному порядку через свого представника (адвоката).
В апеляційній скарзі прохали рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення їх позовних вимог.
Вказували на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.
Зазначили, що висновки місцевого суду про застосування строку позовної давності є помилковими. Заява про застосування строку позовної давності була подана лише в день ухвалення судового рішення, що позбавило Банк можливості надати суду свої заперечення. 
Зазначили, що додатковою угодою від 26.09.2011 до кредитного договору між Банком та ОСОБА_2 було визначено строк позовної давності в 50 років.
Вважає, що місцевий суд при вирішенні спору невірно застосував правові висновки Верховного Суду у справі № 201/15310/16. 
Місцевий суд дійшов безпідставного висновку, що в розрахунок заборгованості за кредитним договором Банком не було включено сплачену на виконання судового рішення 9 927,34 грн, та що предмет іпотеки не належить відповідачу у справі.
Вважає необґрунтованими висновки місцевого суду і в частині відмови у виселенні відповідачів. 
узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи;
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 прохала рішення місцевого суду залишити без змін; вказувала на дотримання місцевим судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права. Зазначила, що право подати заяву про застосування строку позовної давності можливо реалізувати на будь якій стадії розгляду справи в місцевому суді, та що позивачем так і не надано до суду доказів, що відповідачка є власником іпотечного майна. 
Щодо процесуальної можливості розгляду справи апеляційним судом за відсутності учасників справи, що у судове засідання не з`явились.
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
У судове засідання 20.02.2024 представник скаржника, АТ КБ «ПриватБанк», не з`явився, хоча АТ КБ «Приватбанк» був належним чином та своєчасно повідомлений про розгляд справи шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету, як зареєстрованому користувачу підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», про що в матеріалах справи наявна довідка про доставку судової повістки в електронному вигляді до електронного кабінету 03.11.2023 21:17:36. Також судову повістку було доставлено на електронну адресу АТ КБ «ПриватБанк» sud@privatbank.ua (повідомлену в апеляційній скарзі), що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку електронного листа 03.11.2023 10:56:58.
Бідь яких заяв від АТ КБ «ПриватБанк», у тому числі про причини неявки, до апеляційного суду не надходило.
Треті особи у справі у судове засідання 20.02.2024 не з`явились будучи належним чином повідомлені судом про дату, час і місце розгляду справи (повідомлення про вручення поштових відправлень наявні в матеріалах справи).
Від представника відділу (Служби) у справах дітей Пирятинської міської ради Полтавської області 05.02.2024 надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, рішення суду першої інстанції прохали залишити без змін.
встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини; доводи, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;
Місцевим судом установлено, що 08 травня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № PLP0G100000082, відповідно до умов якого Банк зобов`язувався надати позичальникові кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу Банку на строк з 08 травня 2007 по 07 травня 2027 року включно у вигляді простої кредитної лінії в розмірі 23 026,00 доларів США на наступні цілі: купівлю житлового будинку у сумі 18 400,00 доларів США, а також у розмірі 4 626 доларів США - на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п. п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно п. 3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 6.2 даного Договору. Періодом сплати вважати період з 18 по 25 число кожного місяця. Щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 241,54 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. У разі порушення вищевказаних термінів оплати (зокрема оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів, позичальник зобов`язаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту), відсотків винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів (Розділ 7 Договору) (а.с. 15-17).
Згідно копії видаткового касового ордеру № 01 від 08.05.2007 ОСОБА_2 видана готівка згідно кредитного договору № PLP0G100000082 від 08.05.2007 на загальну суму 18 400 доларів США, еквівалент у гривнях 92 920,00 грн (а.с.18).
В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 08 травня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 (відповідач у справі, іпотекодавець) укладено договір іпотеки, відповідно до якого іпотекодавець надала в іпотеку нерухоме майно (предмет іпотеки), а саме: житловий будинок з господарськими спорудами, житловою площею 32,1 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Майно належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Пирятинського нотаріального округу Полтавської області Запорожець І.П. 07.05.2007, реєстровий № 1973, посвідченого приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області Запорожець І.П., зареєстрованого в КП «Лубенське МБТІ» в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним №6863755 та в реєстрову книгу №18 за № 1974. Сторони визначили, що вартість предмета іпотеки складає 116 600 грн. У відповідності до ст. 6 Закону України «Про іпотеку» іпотека за цим Договором поширюється на земельну ділянку, на якій розташований предмет іпотеки і яка належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу від 07.05.2007, реєстровий № 1973. Земельна ділянка буде зареєстрована у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності. Відповідно до п. 24 розділу 3 договору у випадку порушення Кредитного договору позичальником або цього Договору іпотекодавцем іпотекодержатель направляє іпотекодавцю і позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом тридцяти денного строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі почати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п. п. 18.8.1, 18.8.2, 19.9 цього договору відповідно до Розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в цьому Договорі. В разі продажу предмету іпотеки на публічних торгах Іпотекодержатель відповідно до Закону «Про оподаткування прибутку підприємств» здійснює реалізацію предмету іпотеки у порядку, передбаченому Постановою КМУ № 1448 від 22.12.1997, якщо інше не передбачене законодавством на день реалізації предмету іпотеки (а.с. 19-20).
Як встановлено місцевим судом на підставі довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 16.03.2023 № П 7649 від 16.03.2023, виданої Центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області, за адресою: Полтавська область, Лубенський район, м. Пирятин, вул. Вишнева, буд. 3, до складу зареєстрованих входять: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 56).
Заочним рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 21.04.2015 у справі № 544/174/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, позовні вимоги задоволено, вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № PLP0G100000082 від 08.05.2007 в сумі 6 257 доларів США 78 центів, що еквівалентні по офіційному курсу НБУ 98 497 грн 40 коп (а.с. 45-46). Заочне рішення суду набрало законної сили 13.05.2015.
На підставі заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» 11.06.2015 Пирятинським районним судом видано виконавчий лист (а.с. 47 у справі № 544/174/15-ц), за яким 11.12.2020 старшим державним виконавцем Пирятинського районного відділу державної виконавчої служби Ціко В.О. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (а.с. 50 у справі № 544/174/15-ц).
Встановивши вказану обставину, місцевий суд констатував, що у зв`язку із невиконанням позичальником встановленого кредитним договором № PLP0G100000082 від 08.05.2007 обов`язку повернення кредиту частинами, Банк використав передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, змінивши на власний розсуд умови зобов`язання щодо строку дії договору та періодичності платежів, а відтак строк виконання зобов`язання є таким, що настав. Отже, рішенням суду від 21.04.2015 ПАТ КБ «ПриватБанк» змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором № PLP0G100000082 від 08.05.2007.
Згідно з довідкою щодо сплаченої заборгованості за виконавчим документом № 544/174/15-ц від 11.06.2015 про стягнення заборгованості із ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» у сумі 98 497,40 грн, виданої Пирятинським відділом державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 3164 від 16.03.2023, за період з 13.04.2021 по 01.03.2023 з доходу боржника на користь стягувача АТ КБ «ПриватБанк» утримана основна сума боргу в розмірі 9 927,34 грн, станом на 16.03.2023 залишок заборгованості складає 88570,06 грн (а.с. 51-52), що не враховано в розрахунку заборгованості, наданого позивачем.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд дійшов висновку, що кредитор скористався своїм правом дострокового повернення всієї суми кредиту, право кредитора захищено судом та рішення суду набрало законної сили та право позивача нараховувати передбачені кредитним договором проценти, а також неустойку (пеню), припинилося у зв`язку з пред`явленням у 2015 році позовної вимоги про дострокове повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Отже право кредитора захищено в межах суми заборгованості, яка стягнута рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області суду від 21.04.2015 і становить 6 257 доларів США 78 центів, в межах якої кредитор має право на пред`явлення вимоги про звернення стягнення на іпотечне майно. Тому вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення суми заборгованості в іншій частині нарахованих відсотків та пені є необґрунтованими.
Також, відповідачка просила застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності.
Як встановлено місцевим судом з матеріалів цивільної справи № 544/174/15-ц, 28.01.2015 ПАТ КБ «ПриватБанк» пред`явив позов до ОСОБА_2 про дострокове повернення кредиту за кредитним договором № PLP0G100000082 від 08.05.2007, і, як встановлено вище, позовні вимоги задоволено заочним рішенням суду від 21.04.2015. Отже, позивач змінив строк виконання зобов`язання та набув право пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати набрання законної сили заочним рішенням суду від 21.04.2015, а саме з 13.05.2015, проте з даним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач звернувся 10.02.2023, тобто більш ніж через 7 років. Таким чином звернення до суду з даним позовом відбулось поза межами трирічного строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачкою. 
Враховуючи зазначене вище суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено, як у похідних від позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків. 
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно із частиною першою статті 7 Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Щодо розміру заборгованості 
У пункті 91 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Банк не погоджується з висновками місцевого суду в частині визначення розміру заборгованості лише в частині неврахування суми в розмірі 9 927,34 грн, сплаченої на виконання рішення Пирятинського районного суду від 21.04.2015 у справі № 544/174/15-ц.
Апеляційний суд вважає ці доводи апеляційної скарги обґрунтованими.
Місцевий суд не врахував зміст рішення Пирятинського районного суду від 21.04.2015 у справі № 544/174/15-ц, та що грошова сума була стягнута не в гривнях, а в доларах США в розмірі 6 257 (шість тисяч двісті п`ятдесят сім) дол. США 78 центи. 
У зв`язку із чим розрахунки місцевого суду щодо визначення розміру боргу в гривнях є невірним. 
Доводи апеляційної скарги щодо наявності заборгованості за кредитним договором в сумі 5 930,95 доларів США є обґрунтованими. (6 257,78 долара США мінус еквівалент 9 927,34 грн, що становить 326,83 долара США = 5 930, 95 долара США).
В даному судовому провадженні апеляційний суд не вирішує питання, які виникають під час виконання рішення Пирятинського районного суду від 21.04.2015 у справі № 544/174/15-ц.
Щодо наявності підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки. 
У відповідності з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17, наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. 
Враховуючи наявність непогашеної заборгованості у позивача виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки.
З договору іпотеки вбачається, що предметом іпотеки є житловий будинок з господарськими спорудами, житловою площею 32,1 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Майно належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Пирятинського нотаріального округу Полтавської області Запорожець І.П. 07.05.2007, реєстровий № 1973, посвідченого приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області Запорожець І.П., зареєстрованого в КП «Лубенське МБТІ» в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 6863755 та в реєстрову книгу № 18 за № 1974.
Іпотекодавцем за цим договором є відповідачка ОСОБА_1 . 
Таким чином, даним договором встановлено факт належності предмету іпотеки на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 07.05.2007. Необхідності долучати до матеріалів справи зазначений договір купівлі-продажу не вбачається. Враховуючи те, що даний договір чинний, саме відповідачка у справі, діючи добросовісно та сумлінно, за наявності у неї заперечень, повинна була спростувати факт неналежності їй предмета іпотеки, чого останньою зроблено не було.
За таких обставин у Банка наявні правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. 
Щодо застосування строку позовної давності. 
Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.
Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.
Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року у за заявою № 23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).
З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.
Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (див., зокрема, постанови від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17-ц (пункт 28), від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19 (пункт 57), від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (пункт 129) від 14 червня 2023 року у справі № 755/13805/16-ц (провадження № 14-208цс21).
У постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/13805/16-ц (провадження № 14-208цс21) Велика Палата Верховного Суду підтримала висновок, згідно з яким слід розмежовувати вимоги про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Переривання загальної позовної давності за вимогою про стягнення боргу за основним зобов`язанням не перериває перебігу загальної позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки і навпаки. (близький за змістом висновок див. у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 26 січня 2022 року у справі № 442/7773/17, від 28 вересня 2022 року у справі № 754/16764/17, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 серпня 2021 року у справі № 201/15310/16, від 30 червня 2022 року у справі № 947/25785/19, від 19 жовтня 2022 року у справі № 712/19272/12, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року у справі № 205/2480/19, від 02 листопада 2022 року у справі № 344/19567/19, від 01 лютого 2023 року у справі № 522/9497/14-ц).

З моменту настання строку виконання основного зобов`язання, який необхідно обраховувати з моменту пред`явлення Банком вимоги про дострокове повернення кредиту, розпочався перебіг строку позовної давності для пред`явлення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки. 
Місцевий суд вірно дійшов висновку, що строк позовної давності щодо вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки розпочався починаючи від дати набрання законної сили заочним рішенням суду від 21.04.2015, а саме з 13.05.2015, а сплив у 2018 році. 
З позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки Банк звернувся 10.02.2023, тобто більш ніж через 7 років.
Ані в ході розгляду справи місцевим судом, ані в ході апеляційного перегляду справи Банк не обґрунтував поважність причин пропуску строку позовної давності.
Долучені до апеляційної скарги умови додаткової угоди від 26.09.2011, укладеної між Банком та позичальником ОСОБА_2 в частині збільшення строку позовної давності до 50 років є безпідставними. Іпотекодавець ОСОБА_1 та Банк жодних нотаріально посвідчених угод щодо зміни строку позовної давності не укладали.
Поважних причин пропуску Банком строку звернення до суду із вказаним позовом не наведено Банком. 
Висновки місцевого суду про відмову у задоволенні позову у зв`язку із пропуском строку позовної давності є обґрунтованими. 
Щодо позовної вимоги про виселення 
Апеляційний суд зазначає, що відповідачем у справі є тільки ОСОБА_1 . Інші особи, які зареєстровані та проживають у спірному будинку, до яких Банк пред`явив вимоги про їх виселення, не залучені в якості співвідповідачів у справі.
Оскільки, як зазначено вище, позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволенню не підлягають, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині виселення, як похідної вимоги.
Апеляційна скарга не містить жодних доводів щодо незаконності рішення суду першої інстанції в цій частині, а цитування норм матеріального права в апеляційній скарзі стосовно виселення, не можна вважати доводами (аргументами) апеляційної скарги. 
висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Згідно з ч. 4 ст. 376  ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Враховуючи вищезазначені висновки апеляційного суду, місцевий суд вірно відмовив в задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом строку позовної давності, однак допустився невірних висновків щодо заборгованості, тому рішення місцевого суду підлягає зміні в мотивувальній частині, врахувавши висновки даної постанови. 
Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 3 ч. 1 ст. 376, ч. 4 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», адвоката Мусійченка Д.Л., - задовольнити частково.
Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 23 червня 2023 року змінити в мотивувальній частині, врахувавши висновки даної постанови. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.
У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 27 лютого 2024 року.

Головуючий суддя                                                          П.С. Абрамов

Судді                                                                         Т.В. Одринська

В.П. Пікуль