П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  600/1105/23-а                                    Головуючий у 1-й інстанції: Брезіна Т.М.
Суддя-доповідач:  Біла Л.М. 
22 січня 2024 року                                                                                               м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Білої Л.М. 
суддів:  Матохнюка Д.Б.  Гонтарука В. М. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, в якому просив:
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу";
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити та виплачувати з 20 січня 2023 року пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", виходячи із довідок від 04 січня 2023 року №68 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за рані, надбавка за вислугу років) та №69 про складові заробітної плані для призначення пенсії особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2023 позов задоволено частково.
Зокрема, суд визнав протиправною відмову відповідача у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" та зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити та виплатити позивачу з 20 січня 2023 року пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", виходячи із довідок від 04 січня 2023 року №68 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за рані, надбавка за вислугу років) та №69 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби.
В решті позову судом першої інстанції відмовлено.
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як встановлено з матеріалів справи, позивач перебуває на обліку у Пенсійному фонді України та з 09.07.2008 р. по 01.10.2017 р. отримував пенсію по інвалідності за нормами Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ, а з 01.10.2017 р. переведений та отримує пенсію по інвалідності згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV.
20.01.2023 р. позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про перехід на інший вид пенсії, а саме на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" №889-VІІІ (а.с 18).
Крім того, 20.01.2023 р. представник позивача, адвокат Бобик Йосиф Богданович, також звернувся до відповідача із заявою, в інтересах позивача, про його переведення з пенсії за віком згідно Закону №1058-IV на пенсію згідно Закону №889-VIII, до якої надав довідки від 04 січня 2023 року №68 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за рані, надбавка за вислугу років) та №69 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби. 
Розглянувши заяву адвоката Бобика Й.Б. відповідно до положень Закону України "Про звернення громадян", відповідач листом від 01.02.2023 р. повідомив останнього про відсутність підстав для переведення позивача на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VIII, оскільки станом на 01.05.2016 р. позивач не обіймав посаду державної служби і відсутні 20 років стажу, на посадах державної служби. (а.с. 19).
Не погоджуючись з вказаними діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, з огляду на безперервність перебування на службі в державних органах на різних посадах мав стаж роботи на посадах державної служби не менш як 10 років, на час досягнення пенсійного віку працював на посаді державної служби, має 20 років стажу на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, а відтак є всі підстави для переведення його з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу". 
При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність врахування наданих позивачем довідок про заробітну плату від 04.01.2023 р. №68 та №69, як таких, що визначають інформацію про складові заробітної плати для призначення пенсії станом на січень 2023 року, тобто на час переведення позивача на пенсію державного службовця.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Статтею 46 Конституції України закріплено, що право на пенсійне забезпечення гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім`ї цих виплат у визначених законом випадках. Встановивши в законі правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок обчислення і виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх призначення, так і особливості набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій громадян пільгові умови призначення пенсії залежно від ряду об`єктивно значущих обставин, що характеризують трудову діяльність (особливості умов праці, професія, виконувані функції, кваліфікаційні вимоги, обмеження, ступінь відповідальності тощо). Законодавець повинен робити це з дотриманням вимог Конституції України, в тому числі принципів рівності та справедливості.
Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України регламентовано, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Так, до 01 травня 2016 року суспільні відносини, що охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу регулювались Законом України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-ХІІ (далі - Закон №3723-ХІІ).
З 01 травня 2016 року набрав чинності Закон України "Про державну службу" №889-VIII від 10.12.2015 (далі - Закон № 889-VIII), в Прикінцевих та перехідних положеннях якого закріплено, що Закон України №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону №889-VIII, втратив чинність.
Пунктом 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Пунктом 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 13 лютого 2019 року за результатами апеляційного перегляду рішення Верховного Суду 04 квітня 2018 року у зразковій справі №822/524/18 (Пз/9901/23/18).
Частиною 1 ст. 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Водночас, за приписами ч. 9 ст. 37 Закону № 3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч. 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.
Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі (ч. 10 ст. 37 Закону № 3723-XII).
20.01.2023 позивач звернувся до відповідача з заявою щодо переведення його на пенсію по інвалідності відповідно до Закону "Про державну службу" з врахуванням довідок про заробітну плату від 04.01.2023 р. №68 та №69, виданих ГУ ДПС в Чернівецькій області.
В свою чергу, суд звертає увагу на те, що право позивача на обчислення пенсії згідно Закону України "Про державну службу" та право вимагати такого обчислення встановлено законом, і воно не залежить від позиції відповідача щодо доцільності такого обчислення. Особа має право на перехід на інший вид пенсії і може ним скористатись, якщо, на її думку, це буде для неї бажаним.
Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 12 травня 2021 року у справі № 520/1972/19.
Відтак, оскільки позивач має стаж на посадах, які зараховуються до стажу державної служби більше 20 років, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією трудової книжки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач має право на призначення пенсії по віку згідно зі ст. 37 Закону №3723-XII, а відтак відповідь Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, що викладена у листі від 01.02.2023, надісланому на запит представника позивача, є протиправною.
Щодо довідок про заробітну плату від 04.01.2023 р. №68 та №69, виданих ГУ ДПС в Чернівецькій області, то колегія суддів зазначає, наступне.
Предметом апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції в цій частині стосується можливості при переведені на пенсію за віком згідно із Законом № 3723-XII та Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VIII врахування довідок про складові заробітної плати працюючого державного службовця  відповідної  посади  та  рангу за  останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, необхідних для розрахунку такої пенсії.
Разом з цим, у справі, яка розглядається, спір виник щодо права позивача на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у сукупності із пунктом 12 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, оскільки територіальний орган Пенсійного фонду України не визнав цього права за позивачем
У свою чергу, вимоги позивача зобов`язати ГУ ПФУ в Чернівецькій області обрахувати йому пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону та пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, з урахуванням заробітної плати працюючого державного службовця відповідної  посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зазначеної в довідках від 04.01.2023 р. №68 та №69, виданих ГУ ДПС в Чернівецькій області, є передчасними, оскільки стосуються розміру пенсійних виплат, які ще не обраховані суб`єктом владних повноважень, який наділений такою дискрецією, наслідки якої можуть бути предметом перевірки судом на відповідність критеріям, визначеним у статті 2 КАС України, а отже така вимога спрямована на майбутнє, через, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що судовому захисту підлягає тільки порушене право.
Аналогічна правова позиція стосовно вказаного питання висловлена Верховним Судом у постанові від 12.09.2023 року у справі №560/8328/22.
При цьому, суд зауважує, що пенсійним органом належним чином не розглянуто заяву позивача від 20.01.2023, оскільки будь - яке рішення за результатами її розгляду, а саме щодо призначення позивачу пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" чи відмову у її призначенні відповідачем не прийнято.
Так, згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Доцільно відзначити, що здійснення дискреційних повноважень може в деяких випадках передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.
Акт, прийнятий у ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Отже, суд не може перебирати на себе функції, які відносяться до виключної компетенції органів Пенсійного фонду, зокрема-функції щодо перерахунку пенсії та зобов`язання відповідача прийняти те чи інше рішення.
Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №752/20012/16-а, від 12 червня 2018 року у справі № 800/248/17, від 12 лютого 2019 року у справі №825/1602/17 та від 05 березня 2019 року у справі №2040/6320/18.
Ч.2 ст. 9 КАС України врегульовано, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктом 10 частини другої статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що в даному випадку, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, необхідно частково вийти за межі заявлених позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" та прийняти рішення, з врахуванням висновків викладених у цьому судовому рішенні.
Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду у від 25 вересня 2018 року у справі №500/38/17 (адміністративне провадження №К/9901/37136/18).
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги відповідача частково спростовують висновки суду першої інстанції та дають правові підстави для часткового скасування оскаржуваного судового рішення. 
У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст.317КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно частково скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти в цій частині нову постанову про часткове задоволення позову.  
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області задовольнити частково.
Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2023 року скасувати в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 з 20 січня 2023 року пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", виходячи із довідок від 04 січня 2023 року №68 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за рані, надбавка за вислугу років) та №69 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби.
Прийняти в цій частині нову постанову, якою позов задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії по віку відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу", з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні.
В решті позову в цій частині відмовити.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України. 

Головуючий	 	 	Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Матохнюк Д.Б.    Гонтарук В. М.